..::STARGATE SG-1::.. True science
překlad: ondas
verze: 1.0
staženo z: http://subtitles.sg1.cz/
Vítejte ve Stargate Command.
Jsem Amanda Tapping a hraju pplk. Samanthu Carterovou.
Samatha je hlavní vědec a velitel elitního týmu zvaného SG-1.
SG-1 má za úkol cestovat úžasným zařízením zvaným hvězdná brána na místa po celé galaxii.
Bojují s nepředstavitelně zlými mimozemšťany,
komunikují s vyššími bytostmi a používají fantastické technologie.
Oh, a samozřejmě, že často zachraňují lidstvo a galaxii před naprostou zkázou.
V seriálu si zakládáme na tom, že posouváme sci-fi na hranice lidské představivosti.
Mimozemští paraziti, paralelní vesmíry, cestování časem, červí díry skrze prostor a čas.
Řekli byste, že je to jenom fantazie, ale to neznamená, že to nemůže být skutečné.
V následující hodině se vydáme na jinou cestu.
Nejen seriálem, ale také do světa opravdové vědy,
abychom viděli, že to, co vypadá jako bláznivé představy, může být ve skutečnosti pravda.
Loď vystupuje z hyperprostoru.
Máš říct "Vystupujeme z hyperprostoru".
Aha.
Ok, sjedeme to znovu.
Sci-fi a věda k sobě mají stále blíž a blíž.
A myslím, že to má dobrý důvod.
Obě jsou spojené s lidskou představivosti,
s kladením podmiňovacích otázek,
obě se snaží najít naše místo ve spletitém vesmíru.
Čteme noviny, vědecké časopisy, sledujeme zprávy a hledáme zajímavá, aktuální témata,
která se často objevují a inpirují nás.
Počítám minimální vzdálenost pro odpálení hlavice
Čtete o černých dírách, knížky Stephena Hawkinga a většinou to jde mimo mě,
ale příjemné je, když si řeknete: "To bych mohl použít,
to by bylo zajímavé pro náš příběh."
Ok, mám to.
Předávám informace.
Sci-fi představuje prostředek pro vyprávění příběhu,
ale lidé, kteří příběhy píší, musejí řešit stejné problémy jako vědci.
A často jsou pravdě blíže než vědci.
Je to tak založené na skutečné vědecké terminologii a na tom, co se může ve vesmíru stát,
že to může zaujmout i lidi, kteří tomu rozumí
a nedívají se jen pro pobavení.
Věda je skvělá, ale ve sci-fi potřebujete souboj mezi dobrem a zlem.
Od samého začátku musela SG-1 čelit strašlivému nepříteli.
Děsivým mimozemšťanům, jejichž cílem bylo zotročení celé galaxie.
Byli naší noční můrou, přinutili nás podstupovat obrovská rizika.
Občas jsme si mysleli, že jsme už válku prohráli.
Jsou to - Goa'uldi.
Představa tvora, který se zavrtá do vašeho těla a ovládne vaše jednání,
je jednou z nejděsivějších věcí ve Hvězdné bráně.
V počátcích seriálu se to stalo mé postavě a řeknu vám - bylo to pro ni příšerné.
V průběhu let vymysleli autoři sci-fi pěknou řádku zlých mimozemšťanů,
ale Goa'uldi jsou rozhodně jedni z nejodpornějších.
Přesně ve stylu sci-fi převzali hadovití Goa'uldi kontrolu nad myšlením armády zotročených Jaffů
a začali vládnout galaxii. Ale statečný Jaffa Teal'c zjistil pravdu
a vymanil se z jejich vlády.
Přidal se k nám - týmu z Hvězdné brány
a začala bitva o vesmír.
Vzrušující, že ano?
Tato parazitická rasa může přežít jen v těle hostitele,
takže přiletěli do starověkého Egypta, získali lidské hostitele
a převzali kontrolu nad jejich těly, dokud nebyli dostatečně vyspělí na to,
aby mohli najít trvalého hostitele.
Takže Jaffa je vlastně inkubátor pro larvální stadium Goa'ulda.
Nemůžete je zastřelit nebo před nimi utéct,
jsou ve vás a ovládají vás.
A také jsou nechutní, pěkně odporní a provrtají se vám do hlavy.
Jako inteligentní a naprosto zlí paraziti jsou Goa'uldi děsiví nepřátelé.
Nemusíme ale hledat dlouho, abychom našli stejně děsivé tvory i na naší planetě.
Kdybyste byli návštěvníci z vesmíru
a studovali pozemské organismy opravdu objektivně,
co byste řekli ostatním po návratu domů?
Většina toho, co tam žije, jsou parazité.
Profesor Janovy je přední světový expert na velmi strašidelné tvory.
Toto je Moniezia expansa, tasemnice žijící v ovcích.
Na Nebraské universitě má jedno z nejneobvyklejších muzeí,
které čítá více než 150 000 nechutných exponátů.
Toto jsou Fascioloides magna, které pocházejí z jater jelena běloocasého.
Každý organismus v jeho muzeu přežívá vysáváním energie z jiného živého tvora.
Toto je Ascaris lumbricoides neboli škrkavka. Tito červi jsou vlastně v každém čtvrtém člověku.
To jsou ti, které mívají školáci, vzpomínáte?
My lidé jsme totiž dokonalé a útulné prostředí
pro parazity.
Toto je Taenia Saginata, hovězí tasemnice,
kterou mohou lidé dostat konzumací syrového hovězího.
Myslím, že kdybychom ji položili na stůl a změřili, byla by asi 4-6 metrů dlouhá.
a v člověku jich může být klidně více.
Tito nechutní parazité jsou přírodními upíry.
Využívají ostatní živočichy, jejichž těla jim slouží jako jídlo zdarma.
Jsou nemilosrdní - vezmou si, co potřebují, rozmnoží se a jdou dál.
A co víc - my lidé jsme dokonalé místo pro jejich život.
Fuj!
Parazitů, kteří infikují lidi, je velké množství.
Vši, klíšťata, motolice (ty žijí v krvi). Dále jsou to velké hlístice ve střevech.
Někteří parazité žijí ve vašich ústech a ničí vaši sklovinu.
Jiní poškozují slezinu a játra.
Existuje nejméně dvě stě druhů, kterými byl alespoň někdo z nás někdy v životě infikován.
Proč jsou Goa'uldi tak děsiví, je, že naprosto převezmou kontrolu nad hostitelským tělem.
Ale uhodli jste - tato sci-fi fantazie je založená na skutečné vědě.
Z přírody známe mnoho případů, kdy jsou paraziti schopni změnit chování svých hostitelů.
Toto jsou snímky Dicrocoelium dendriticum.
Část svého životního cyklu žijí v těle a mozku mravence.
Je to parazit jako Goa'uldi, pouze o něco menší.
Larva se dostane do mravenčího mozku, kde naruší mravencovy vrozené instinkty.
Takže místo toho, aby lezl bezpečně v podrostu jako ostatní,
je náhle nucen vylézt na vrchol rostliny, kde ho může sežrat procházející ovce.
V ovci pak může parazit pokračovat ve svém životním cyklu.
Ale nestává se to jen u mravenců.
Podle vědců mohou někteří paraziti přinutit dokonce nás lidi dělat věci, které nedokážeme kontrolovat.
Například prasečí tasemnice, kterou mohou lidé dostat konzumací syrového vepřového.
Tito červi vytvářejí cysty v různých částech těla včetně mozku
a v důsledku toho může dojít ke spoustě změn chování - závratě, apatie, někdy ztráta zraku.
Takže to je další případ, kdy je naše chování změněno parazitem.
Takže když tasemnice mohou změnit naše chování a způsobit nám závratě a únavu,
je možné, že by mimozemský parazit jako Goa'uld mohl naše mysli ovládat kompletně?
Pravidlo evoluce říká, že by pro to musel být důvod.
Takže možná infikování nějakým druhem tasemnice by z nás udělal zloduchy
pokud by k tomu byl důvod, který by souvisel s úspěchem reprodukce, potom samozřejmě, proč ne?
Bojíte se? Měli byste, protože profesor Janovy se domnívá, že nejsme dominantní druh na Zemi.
Jsou to parazité.
Infikují cokoliv, jsou rozmanitější,
úspěšně obývají prostředí, o kterým bychom my ani neuvažovali.
V některých případech kontrolují populaci
Je to nejúspěšnější způsob života na Zemi.
Líbí se ti, drahá?
Tato hvězdná brána představuje bojiště v našem zápase mezi silami dobra a zla.
Na naší straně je SGC, pomáhají nám různí mimozemšťané,
jako jsou Asgardi, Tok'rové a lidé z celé galaxie.
Proti nám jsou strašliví paraziti Goa'uldi
a nezastavitelní a nenasystní replikátoři.
Zpočátku jsme s nimi bojovali našemi zastaralými zbraněmi.
Ale brzo jsme objevili tyto.
Tohle je tyčová zbraň
a toto je zat.
Po jednom zásahu je nepřítel omráčen, po druhém zemře.
Můžete si myslet, že je to čisté sci-fi, ale skutečnost je mnohem podivnější.
To, co vidíte, je taser.
Je to příruční zbraň, která zločince ochromí 50 000 volty elektrického napětí.
Úžasné je, že dokáže srazit podezřelého, aniž by ho zabil nebo dokonce zranil.
Americká vláda ale tajně vyvíjí něco mnohem účinnějšího.
Systém aktivního odporu.
Tajná nová zbraň, která vysílá paprsek mikrovln,
stejných jako ve vaší mikrovlnce, ale mnohem více soustředěný.
Podle expertů je to dokonalá paprsková zbraň.
Takže když už jsou omračující paprskové zbraně ve vývoji,
jsou zbraně, které dokáží rozložit člověka, příliš přitažené za vlasy?
Abych vás vypařil, musel bych vás zahřát na zhruba sto miliónů stupňů.
A na to by bylo zapotřebí obrovské množství energie, prostě obrovské.
Takže si lze stěží představit příruční zařízení, které by toho bylo schopné.
Zbraně s řízenou energií mohou být užitečné.
Mohou zapalovat, ničit elektroniku, mohou oslepovat lidi.
A tak podobně.
Po přestávce vám ukážu další věci z Hvězdné brány,
setkáme se tváří v tvář s jedním z nejstrašnějších a nejobávanějších nepřátel lidstva
a zjistíme, zda bychom se jejich pozemských příbuzných měli bát, nebo je mít rádi.
Přišel čas setkat se s replikátory.
Vystupujeme z hyperprostoru.
Změna plánu.
Ne, že bych se chtěla vytahovat,
ale Hvězdná brána je momentálně jedním z nejdéle běžících sci-fi seriálů na světě.
Sleduje ji téměř 20 miliónů lidí ve více než 80 zemích.
To není špatné, co?
Je úžasné, že se to lidem líbí,
protože hrdinové jsou parta nešiků, kteří pořád dělají problémy sobě i ostatním.
Myslím, že lidé se k nám vrací kvůli tomu, že se jim to občas podaří napravit.
Seriál se natáčí na sedmi scénách v kanadském Vancouveru.
Pracuje na něm více než 500 lidí
A jeho nemilosrdný rozpis vyžaduje natočit epizodu každých sedm dní.
To je hodně rychlé, ale podle atmosféry na scéně byste to nepoznali.
Jak vidíte, nebereme se příliš vážně,
neuvidíte zde přístup "televizních hvězd", nikdo by ho netoleroval.
Když máte nějaký vtip, akce musí počkat.
V první řadě jde vždy o legraci.
V centru všech dobrodružství, do kterých se Samantha Carterová a SG-1 pouští,
a díky čemu je seriál jedinečný, je toto - samotná hvězdná brána.
Je to úžasné zařízení, pokryté neobvyklými symboly.
Vypadá nádherně, ale opravdu ohromující je to, že je branou mezi časem a prostorem.
Co se to sakra děje?
Hvězdná brána vychází z toho, že existují tisíce, ne-li víc,
takovýchto zařízení, stejných jako to za mnou,
po celé galaxii, mezi kterými můžete cestovat tak,
že jím projdete a ono vás okamžitě přenese z jedné planety na druhou.
Vlastně si myslím, že hvězdná brána je jedním z důvodů,
proč seriál běží tak dlouho.
Je to úžasné zařízení pro vyprávění příběhů.
Tohle je opravdu skvělá věc.
Je to cesta - každý týden se rozhodujete, kam vyrazíte...
Je to jako horská dráha s nejlepšími přáteli. A tento týden se chcete vydat na jízdu.
V seriálu je tato hvězdná brána jednou z mnoha v galaxii.
Vytvořená tajemnou a mocnou starodávnou civilizací.
Můžete překonat neomezenou vzdálenost během okamžiku tím, že projdete bránou.
Opravdu jde o okamžitou meziplanetární dopravu.
Takže jak vlastně funguje?
Jak se Samatha často snaží vysvětlit obvykle bezradnému Jacku O'Neillovi,
vytváří hvězdná brána umělou červí díru v časoprostorovém kontinuu.
To je tunel v času a prostoru,
kterým můžeme urazit obrovské vzdálenosti během chvilky.
Takže je to výplod fantazie, nebo produkt moderní vědy?
Pravda vás může šokovat.
Lawrence Krauss je profesorem fyziky a astronomie a předním expertem na Einsteinovu teorii relativity
Některé závěry Einsteinovy teorie jsou opravdu neuvěřitelné.
Jedním z nich je, že prázdný prostor lze ohnout.
Vím, že je to těžké pochopit, ale je to pravda.
Prázdnotu lze ohnout.
Einstein říká, že hmota nebo energie křiví prostor.
Když vezmu tuto bowlingovou kouli a tento dvojrozměrný vesmír,
vidíte, že doslova zakřivuje prostor kolem nás.
A díky tomu se může stát spousta zajímavých věcí.
Pojďme si to ujasnit.
Einsteinova teorie říká, že něco opravdu velkého s velkou gravitací, jako například hvězda
nebo obrovská planeta, může doslova ohnout prostor.
A pokud je dostatečně velká, může ho opravdu ohnout.
Hodně.
Vem tuhle tyčku. Řekněme, že to je tvůj vesmír a jsi mravenec žijící na tomto konci.
Z jednoho konce na druhý je to dlouhá cesta.
Pokud ovšem prostor, ve kterém žiješ, není zakřivený.
Teď to vypadá, že jsi velmi blízko a mohla bys přeskočit, ale nejde to, protože tam není žádný prostor.
Toto je tvůj prostor a ty stále musíš jít celou cestu okolo.
Pokud ovšem nedáš konce blízko sobě a ony se nedotknou.
To změní topologii prostoru. To je tvá zkratka.
To je červí díra.
Pokud bychom byli chytří, teoreticky bychom mohli ohnout prostor tak,
že by se vlastně dostal zpět sám na sebe.
Pokud myslíte, že je to bláznivé, tak se dívejte.
Takže Amando, magicky jsme se přenesli do vesmíru, SGC je zde a Měsíc zde, 150 000 mil daleko.
Ale pokud zakřivíme prostor okolo SGC a okolo Měsíce,
a vytvoříme spojený tunel,
potom jsme vytvořili červí díru.
Vzdálenost mezi SGC a Měsícem skrz tunel je velmi malá.
Vlastně když se podíváš tunelem, uvidíš na druhém konci Měsíc. Zajímavé, že?
Matematicky existují, jsou v souladu s fyzikálními zákony, ale museli byste je vytvořit.
A na práci s červími dírami nemáme dobrou technologii.
Další problém je v tom, že nejsou příliš stabilní
a kolabují. Kdybyste ji postavili a nechali ji být, znovu by se rozpadla.
Gravitační pole na obou koncím červí díry by byla tak silná, že každý konec by se zhroutil do černé díry,
ze které nemůže nic uniknout.
Ale i kdyby vědci dokázali udržet červí díru otevřenou,
cestování skrz by nebylo pro slabé povahy.
Průchod skrz by byl hodně stresující,
protože prostor a čas by byly ohromně zakřivené enormními gravitačními poli
a pokud byste nebyli opatrní, mohlo by vás to roztrhat.
Vědci si představují, že červí díra by vypadala podobně jako vznášející se křišťálová koule.
Pokud byste do ní viděli, mohli byste vidět náznak toho, co je na druhé straně.
A přibližně tak vytvořili hvězdnou bránu producenti.
Bylo to trochu jako zrcadlo.
Podíváte se do zrcadla a uvidíte jiný svět.
Když ho obejdete, tak tam ten svět není.
Pokud zrcadlem projdete jak Alenka, jste náhle v jiném světě.
Můžete doslova vidět vlnění prostoru na její hranici.
Domníváme se, že vytvoření červí díry by bylo velmi obtížné.
ale jejich existence je v souladu se známými fyzikálními zákony.
Hvězdná brána otevřela zcela nový svět a nám v SG-1 umožnila prožít spoustu dobrodružství, v nichž jsme museli zachránit svět.
A musím říct, že jsme potkali pár strašlivých a podivných nepřátel.
Toto je moje laboratoř.
Tady jsem si poprvé uvědomila, že tyto malé kousky mimozemské technologie
představují nejvážnější ohrožení Země.
Přestože nejkrutějším a nejlépe zapamatovalným nepřítelem jsou parazitičtí Goa'uldi,
v dřívějších dobrodružstvích SG-1 jsme narazili na zdánlivě nezastavitelného nepřítele.
Mysleli jsme, že jsme je porazili, ale brzo byli zpátky. Větší, lepší a toužící po ovládnutí vesmíru.
Jsou to replikátoři.
Replikátory prakticky nelze zastavit.
Pohltí vše, na co přijdou, a materiál použijí na vlastní replikaci, čímž jejich síla neustále roste.
Mohou také nabývat různých podob, od pavouků po vesmírné lodě a dokonce lidi.
V osmé sérii dokonce vytvořili replikátorskou verzi mě.
A co víc - replikátoři navzájem komunikují prostřednictvím společného vědomí.
Jsou mnohem schopnější, protože jsou schopni navzájem komunikovat.
Vypadali skvěle, byli strašidelní a mohli jsme je zastřelit a necítit se kvůli tomu vinní,
protože to byly jenom stroje.
Vytvořili jsme je, protože jsme chtěli další padouchy kromě Goa'uldů.
Aby byli draví, schopní zabíjet, nedalo se s nimi dohodnout a proto byli vražední.
Samozřejmě, že na Zemi pracují vědci na vlastních, replikátorům podobným robotům.
Tito z univerzity v jižní Floridě spolu mluví a myslí dohromady.
Ale naštěstí nám mají pomáhat, ne nás zabíjet.
Vědci vyvinuli roboty, kteří pomáhají v nebezpečných situacích při hledání přeživších při katastrofách.
Záchranné týmy je používají neustále a dokonce byli zapojeni po 11. září.
Podobně jako replikátoři jsou velmi pohybliví a mají propracovanou komunikační síť
Ideální pro záchranné akce.
Pro záchranné akce můžeme použít tři druhy robotů.
Máme pozemní roboty, kteří proniknout do sutin a umístí navigační bóje.
Máme také létající roboty, kteří jsou velmi užiteční při hurikánech a zemětřeseních,
když katastrofa zasáhne velké území.
A nesmíme zapomenout na vodu.
Hodně našich měst je u vody a chceme vidět, jestli někde nejsou trhliny.
Na současné úrovni technologie je člověk ten chytřejší,
ale to se změní, protože roboti už brzy začnou spolupracovat.
Informace začínají dávat oni nám
a zároveň předávají informace ostatním robotům
a říkají si: "Hej, když uvidíš tohle, zpomal, protože tady jsme viděli lidi."
Mezitím informaci předají vzdušným vozítkům
a ty jsou tak chytrá, že si na pomoc zavolají ostatní roboty,
kteří nemají jinde tolik práce a můžou jim poskytnout pomoc.
Představte si celou síť, ve které se správná informace dostane
v pravý čas ke správným lidem nebo ke správným robotům.
Vědci v NASA ale myšlenku spolupracujících robotů rozvádějí ještě dále.
Vyvinuli robota nazývaného 12ted,
který se sám dokáže pohybovat kroucením, plazením a padáním.
Ale opravdu úžasné je, když dáte dohromady celou skupinu.
Spojí se a dokáží překonat opravdu obtížný povrch, široké průrvy a dokonce šplhat po stěnách.
A myslí jako jeden.
Každý robot je nezávislý, ale dohromady jednají jako jediný organismus.
Připomíná vám to někoho?
Další z děsivých vlastností replikátorů je jejich nekonečná schopnost učit se.
Kamkoli jdou, jsou stále chytřejší a mocnější.
Na Readingské univerzitě dělá profesor Kevin Warwick revoluci v technologii robotů
studiem toho, jak myslí a jak se učí.
Warwickův tým experimentoval s tím, co základní roboti dělají, když působí jeden na druhého a na své prostředí.
Každý robot má jenom asi 50-100 mozkových buněk,
takže jsou na tom podobně jako slimáci.
Jsou relativně jednodušší, ale stále můžeme zkoumat, jak se učí.
Jeho robotům nikdo neřekl, co mají dělat. Museli se to naučit sami.
Mají jenom cíl - jdi dopředu, ale do ničeho nevraž.
A proto se roboti chovají různě, mají různé vlastnosti.
Pohnu se doleva, dozadu, otočím se?
A roboti nakonec dělali věci, o kterých se Warrickovu týmu ani nesnilo.
Měli jsme hodné roboty, měli jsme zlé roboty. Záleží na tom, jak probíhalo jejich učení.
Jednou jsme měli sebevražedného robota. Vše, co dělal, bylo špatně, takže nakonec přestal dělat cokoliv.
Povedlo se nám to jenom jednou, ale i tyto krajní situace se stávají.
Nemá to nic společného s programováním, kdy by dělali vždy to, co byste chtěli.
Učící se roboti budou téměř vždy dělat to, co chtějí oni sami.
Pro Kevina Warwicka to znamená pouze jednu věc.
Robot, který se sám učí, by nakonec mohl mít vlastní nápady.
A nemusely by se nám líbit.
Strojová inteligence má jiné hodnoty, jinou etiku než lidská.
Když se učí a sama rozhoduje, kdo jsou jeho přátelé a nepřátelé,
bude téměř jistě lidem velmi nebezpečná.
A když tam budu stát a říkat: "Nemůžeš mě zabít, protože si neuvědomuješ sebe sama"
prostě by mi ustřelil hlavu a bylo by.
To zní úplně jako z Hvězdné brány, že?
A on to bere tak vážně, že vymyslel mnohem fantastičtější způsob, jak se s tím vyrovnat.
Jediná možnost, kterou vidím, je vylepšit nás lidi, udělat z nás kyborgy.
Stroje nakonec budou chytřejší než lidé.
Přidejme se k nim, staňme se částečně stroji.
A pokud se vám to zdá jako naprostá utopie, tak poslouchejte.
Profesor Warrick si nechal do hlavního nervu ve svém levém zápěstí voperovat mikročip v rámci kyborgského experimentu v roce 2002.
Jeho roboti pak byli schopni komunikovat přímo s jeho nervovým systémem.
Mohl ovládat zařízení jako robotickou ruku
a kolečkové křeslo pouhou myšlenkou.
Zahni doleva, zahni doprava.
Užij si to, Kevine.
A čip dokonce umožnil, aby informace proudily i opačným směrem.
Z jeho vybavení přímo do jeho mozku.
V jednom experimentu si na baseballovou čepici přidělal radarové snímače,
které posílaly signály do jeho mysli.
Se zavázanýma očima pak viděl jako netopýr.
Byl to zcela nový pocit.
Necítil jsem, že bych se něčeho dotýkal, prostě jsem cítil, že je něco blízko,
napravo nebo nalevo.
Poslouchej, jak na tebe mluvím.
Warwickův další experiment bude nechat si implantovat čip přímo do mozku.
A jestli to z něho udělá částečného kyborga,
už nechám na vás.
Poznáváš mě? Jsem tvůj terminátor.
Rád bych měl paměťové schopnosti, schopnost komunikovat pouhými myšlenkami,
dokonce i jenom mít nějaké dimenze navíc v mozku.
Nemyslet omezeně jenom ve třech dimenzích,
ale myslet v pěti dimenzích, to by bylo fantastické, celý svět by se mi zdál úplně jiný.
Nemůžu se dočkat.
Po přestávce odhalíme největší vědeckou záhadu ze všech.
Cestování časem?
Je těžké to pochopit.
Hvězdná brána se vysílá více než osm let. A stala se jedním z nejoblíbenějších sci-fi seriálů na světě.
S úžasnými vizuálními efekty, vzrušujícími zápletkami a, jestli to můžu říct, skvělými postavami.
Fascinuje diváky.
Seriál se ale na sci-fi nedíval jen jako na boj s mimozemšťany.
Oni se nemnoží, ale replikují.
Jaký je v tom rozdíl?
Živé organismy se množí, stroje se replikují.
Stroje uvnitř těla?
Jak je to možné?
V pentagonu jsem rok pracovala ve skupině, která studovala nanotechnologie.
Zkoumali jsme je z mnoha důvodů, jedním z nich bylo lékařství.
Ano, uhodli jste.
Na Michiganské univerzitě doktor James Baker a jeho tým
zkombinovali medicínu, strojírenství a počítačové technologie, aby vytvořili nanočástice.
Tyto drobné částice jsou tak malé, že se jich do nejmenší buňky v lidském těle vejde 100 000.
A věřte mi, že i přes svou velikost dokáží neuvěřitelné věci.
Vlastně děláme chirurgii na molekulární úrovni.
Měníme jednotlivé molekuly místo toho, abychom museli něco vyříznout.
Je to zcela nová úroveň medicíny.
Jeho tým dokáže tyto částice vytvořit tak přesně,
že když se dostanou do těla, fungují jako miniaturní robotičtí doktoři.
Dokážou najít nemocné buňky a působit na ně neuvěřitelně specifickými léčbami.
Tento tým má některé úžasné výsledky.
Když chcete například doručit lék do rakovinové buňky, nanočástice nejdříve najdou tuto buňku,
identifikují ji, takže můžete rakovinu dokonce vidět,
pak vám řekne, jaké genetické abnormality v rakovině jsou,
a umožní vám aktivovat specifický lék na danou abnormalitu této rakoviny.
Tak můžete zlikvidovat rakovinu, aniž byste poškodili pacienta.
To je náš cíl - udělat z rakoviny léčitelnou nemoc.
A zdá se, že neexistuje žádné omezení v tom, co nanočástice dokáží.
Mohou obsahovat látky, které budou za určitých podmínek ve vašem krevním oběhu světélkovat.
Takže kdybyste například měli chřipku,
poznali bychom virovou infekci možná dříve, než by se u vás projevily příznaky.
Myslím, že nanotechnologie by nás mohla posunout od léčení chorob
do stavu, kdy jim budeme předcházet.
Myslím, že nanotechnologie má potenciál k tomu, aby zcela změnila lékařskou péči.
Od samého začátku producenti Hvězdné brány dbali na vzhled a atmosféru seriálu.
Od vzhledu SGC jako vojenské instituce až po neuvěřitelné detaily nejrůznějších mimozešťanů, se kterými jsme se setkali.
Od bojovných Jaffů, přes parazitické Goa'uldy, přátelské Unasy a všemocné Asgardy
jsme potkali ohromné množství mimozemšťanů.
To je Thor.
Existuje mnoho způsobů, jak k mimozemšťanům přistupovat.
Máme zde velmi talentované umělce a designéry,
přijdeme za nimi a řekneme "nakreslete nějaké obrázky, vymyslete něco, co vypadá skvěle",
a pak je to otázka rovnováhy mezi náklady a užitkem.
Ale když chcete postavu, která bude legrační a bude na ostatní herce reagovat normálně,
je na to vždycky nejlepší herec.
Jen tak vtisknete mimozemšťanovi osobnost.
Pro některé herce bylo představování mimozemšťanů zcela přirozené.
Vždycky jsem byl tak trochu podivín,
takže hrát mimozešťana mi prostě sedělo.
Zjistil jsem, že pro Teal'ca nejlépe funguje, když má jenom velmi hrubou představu, co se bude v dílu dít.
Nikdy mě nezajímalo, o čem se baví.
Vždycky jsem měl vlastní pohled na to, co se děje, a abych toho dosáhl, nečetl jsem scénáře.
Nikdy jsem nečetl žádné repliky, včetně mých vlastních.
Což se některým režisérům moc nelíbilo.
Ale.... Zjistil jsem, že mi má nepřipravenost dobře posloužila.
Ve Hvězdné bráně bereme inspiraci pro mimozemšťany z přírody a z našich nočních můr.
Ale někteří, jako třeba Asgardi, jsou opravdu milí.
Stále zachraňují lidstvo.
Jak moc nereální tedy vlastně jsou?
Asgardi jsou příliš podobní lidem, aby mohli být mimozemšťany,
kteří prostě pochází ze vzdálené planety a nemají s námi nic společného.
Kdybychom někdy někoho takového potkali, potom by vědci řekli, že máme společné předky, řekněme před 2 milióny let.
Trvalo by asi dva milióny let, aby se vyvinuli v něco tak odlišného.
Ok, ale jak by vypadali skuteční mimozemšťané?
Profesor Ian Stewart z univerzity ve Warwicku byl požádán Muzeem vědy v Londýně, aby našel odpověď na tuto otázku.
Pokud to chcete udělat vědecky, nemůžete prostě říct "budeme mít tvory s modrou kůží a velkými rohy".
Musíte začít prostředím, ve kterém se vyvinuli.
Například na Zemi máme silnou gravitaci a velmi pevnou půdu.
Takže mnoho živočichů se přizpůsobilo tím, že mají pevnou kostru, která udržuje jejich těla vzpřímená.
Na jiné planetě by ale život mohl vypadat úplně jinak.
Vezměte si například Jupiter, který má mnohem větší gravitaci než Země,
a jako obrovská plynová koule nemá žádnou pevnou půdu.
Protože není na čem stát, živočichové by tam zřejmě vůbec neměli kostru.
Vlastně by pravděpodobně létali nebo se vznášeli a jejich tvary a chování by se z toho odvozovaly.
Myslíme, že bychom dostali balónovité tvory, kteří by se vznášeli v atmosféře.
Vymysleli jsme několik druhů těchto tvorů, říkáme jim frisbee, světlušky, šipky a delfíni.
Frisbee jsou velcí, kulatí, pomalu se otáčejí, trochu jako velká palačinka.
Dosahují velikosti fotbalového hřiště, jsou opravdu velcí, protože na plynném obru je spousta místa.
A pak jsme si uvědomili, že na frisbee by mohli být paraziti.
Takže jsme vymysleli malé živočichy, kteří mají navrchu modré světlo.
Tímto modrým světlem signalizují potenciálním partnerům v období páření.
Skáčou z jednoho frisbee na druhé, aby si zajistili partnery.
Velmi zajímavými zvířaty, se kterými jsme přišli, byli delfíni.
Uvědomili jsme si, že kostra by nemusela být vytvořena z kostí, na plynném obru by to bylo dost překvapivé.
Takže jsme se rozhodli, že by to bylo něco jako série dutých trubic aktivovaných hydraulickým tlakem, jako brzdy u auta.
Potom jsme hledali rychlé dravce.
Šipky žijí v nižší atmosféře, mají čtyři směrové letky místo ocasu.
Mají velmi ostrý předek a loví ve smečkách.
Létají do horní atmosféry a honí frisbee.
S bilióny zcela odlišných planet ve vesmíru,
kdo ví, jaké podivné podoby mohou mimozemšťané mít.
Pravděpodobně mnohem podivnější než Goa'uldi nebo Asgardi.
Mnoho vědců ale nepochybuje o tom, že mimozemšťané opravdu existují.
Vesmír je tak velký, je v něm tolik hvězd a planet,
že bych byl naprosto překvapen, kdyby nikde nebyli inteligentní mimozemšťané.
Bylo by bláznivé, kdybychom byli jediní.
To, že by na jiných planetách mohl existovat život, je opravdu úžasné.
Ale to, že bychom mohli být schopni odhadnout, jak bude vypadat a chovat se,
posunuje hranice našich vědeckých předpokladů.
Ale ne tolik, jako naše poslední, nejkontroverznější téma.
Jak moc přehnané je, že můžeme procházet časem, stejně jako prostorem?
Procházení tam a zpět v čase je něco, o čem jsme snili celé generace.
Šance spatřit svou budoucnost a znovu navštívit minulost je jedním z nejvíce vzrušujících nápadů sci-fi.
A hádejte co. Mohlo by to být dosažitelné díky Einsteinově teorii relativity.
Einstein si uvědomil, že čas neplyne stejnou rychlostí pro všechny.
Vypočítal, že čím rychleji se pohybujete, tím pomaleji vám plyne čas.
Představte si, kdybych měla identické dvojče.
Nechala bych ji zde na Zemi a nasedla do auta a letěla vesmírem řekněme 99 % rychlosti světla.
Kromě toho, že by mi bylo nevolno,
by - podle Einsteina - můj čas plynul tím pomaleji, čím rychleji bych jela.
Aspoň pro mě, v porovnání s mou sestrou.
Takže kdybych se vrátila ze své cesty,
zestárla bych normálně, ale moje dvojče by zestárlo hodně.
Vlastně bych tedy cestovala do budoucnosti.
A co je úžasné - toto bylo doopravdy otestováno.
Jeden z prvních testů proběhl, když jsme vyvinuli atomové hodiny, které jsou natolik přesné, že ukáží rozdíl milióntiny sekundy.
V tomto případě byly atomové hodiny opatrně seřízeny, jedny byly uloženy na letadlo, které obletělo svět,
a po návratu se hodiny opravdu lišily zhruba o milióntinu sekundy.
Přesně jak Einsteinova teorie předpověděla.
Ale opravdovým klenotem cestování časem by bylo cestovat v čase zpět.
To je to, co lidi fascinuje, protože bychom se všichni rádi vrátili v čase
a opravili chyby mládí nebo je prožili znovu, v závislosti na naší náladě.
A pozor - překvapení. Z vědeckého hlediska to není tak přehnané.
Fyzikové vymysleli velké množství potenciálních strojů času,
které by vám v souvislosti s fyzikálními zákony jistým způsobem umožnily cestovat zpět v čase.
Například roztočení celého vesmíru....
...otočení vesmíru podle osy....
...magnetická černá díra může být úžasný stroj času, který vypadá jako kobliha...
...konec černé díry, který se rychle pohybuje tam a zpět...
...obrovský kovový rotující válec....
...rotující černá díra...
...to jsou stroje času podle kvantové mechaniky.
Takže potenciálních návrhů na stroj času je velké množství.
Cestování v čase zní skvěle, ale je provázeno mnoha problémy,
mnohé z nich jsme prozkoumali ve Hvězdné bráně.
Co kdybych se vrátila v čase a náhodou se střelila zatem?
Jestli jsem mrtvá, kdo se vrátil v čase a zastřelil mě?
Matoucí časový paradox.
Podobné rozpory byly základem příběhů na konci osmé série.
Viděli jsme destičku.
Jakou destičku?
Tu, kterou jste ještě nenapsal.
A dal tam, kde měla být pohřebená hvězdná brána.
Měla být...
Zmatení? To my taky.
A tyto podivné paradoxy obrátily většinu vědců proti cestování časem zpět.
Ale řešení by mohlo být v nepodivnějším vědeckém oboru.
Vítejte v kvantové mechanice.
Podivné vědě atomárních částic.
A velmi, velmi podivné odpovědi na časový paradox.
Kvantová mechanika je exotičtější a divnější než jakákoli jiná část fyziky.
Například na atomární úrovni dělají věci jako elektrony mnoho věcí najednou.
Když přechází elektron z A do B, narozdíl od baseballu, kde jde vždy o jasnou trajektorii,
když elektron cestuje z jednoho místa na druhé, jde vlastně mnoha cestami najednou.
Zní to šíleně, ale je to pravda a můžeme to otestovat.
Jedna možnost, jak to pochopit, která se jmenuje Interpretace mnoha světů,
tvrdí, že existuje mnoho různých realit, probíhajícím zaráz.
Pokaždé, když něco pozorujete, určujete to do jedné reality, jedné větve
Domníváme se, že když se vrátíte zpět v čase, překočíte do jiné větve,
a je v pořádku, že má jinou budoucnost, protože by tu budoucnost měla stejně jinou.
My vědci teoreticky předpokládáme, že existuje nekonečný počet dimenzí, z nichž každá obsahuje různé verze reality.
Zdá se, že jsem, čistě teoreticky, možná jednu z nich nejspíš našel.
Tuto myšlenku jsme prozkoumali v několika dílech Hvězdné brány,
kde alternativní Samanthy Carterové a ostatní členové SG-1 byli ústředními postavami.
Díky čemuž bylo neobvyklé v takovém pořadu hrát.
Kvantová mechanika tedy nabízí řešení paradoxu cestování časem.
Kdybych se tedy vrátila v čase a zastřelila se,
stalo by se to, že mé já, které existuje v jednom vesmíru, by přeskočilo do vesmíru, kde jsem byla zastřelená.
Žádný paradox.
Opět se zdá, že moderní věda je nejméně tak podivná a neobvyklá, jako to nejdivočejší sci-fi.
Věda a sci-fi jsou obě o možnostech.
A není překvapivé, že občas zjistíte, že autoři sci-fi a vědci přijdou se stejnými odpovědmi na tyto problémy.
Jsou to prostě tvořiví lidé.
Jediný rozdíl je v tom, že autor sci-fi si to může představit, zatímco vědec to musí doopravdy postavit.
Pokud se to neděje nyní, možná za deset let.
Je možné, že uvidíme červí díru, kterou půjde cestovat na jinou planetu.
Nebo tvory jako jsou replikátoři.
Vycházejících z laboratoří někde v Silicon Valley.
I když jde stále o odreagování a používání vědy pro zábavu,
cítíme, že bychom měli zůstat na hranici toho, co je dosažitelné.
Když dojde na sci-fi, rádi jsme zavedeni do světa představivosti a fantazie.
S Hvězdnou bránou cestujeme na jiné světy a skrz čas.
Setkáváme se s tvory z jiných galaxií a objevujeme vše o smrtelnících a bozích.
Překonáváme obrovské vzdálenosti v času a prostoru a nacházíme technologie, které překračují naše nejdivočejší sny.
Ale možná největším překvapením je to, že vše, co jsme viděli, je opravdu reálné.
Moderní věda může být ta nejdivočejší a nejfantastičtější cesta, které je naše představivost schopná.
A ve Hvězdné bráně samozřejmě nikdy nic není tak, jak se zdá.
Ve skutečném komplexu Čejenské hory existují dveře s mnoha zámky na každé straně.
a oknem z černého skla. Nápis nad ním říká Stargate Command.
Je to komora na košťata.
Opravdu to je komora na košťata.
Ale možná není.
Možná se je to jen cesta, jak se tam dostat.