Tohle Destiny zamýšlela od chvíle, kdy vstoupila do hvězdného systému.
Tahle loď je naší nejlepší šancí, jak se dostat domů.
- Už jsme skončili? - My nikdy neskončíme.
- Neměl jste ho nechávat na té planetě. - Myslíte, že to nevím?
Všichni si myslí, že jsme v bezpečí. Myslí si, že nás už nikdy nenajdou.
Proč jste zajali jednoho z našich lidí?
- Nejsme v bezpečí, že? - Přicházejí!
- Kdo přichází? - Luciánská aliance, přicházejí obsadit Destiny.
- Tohle může skončit jen jedním způsobem, pokud budeme vyčkávat. - Tuhle loď nevydám.
Oni doopravdy postavili tuto planetu?
To by z nich udělalo číslo jedna mezi všemi vyspělými civilizacemi.
Někteří lidé se rozhodli na té planetě zůstat.
Ať už ji vytvořil kdokoliv, zaopatří nás.
Oni jsou naší nejlepší šancí jak se dostat domů.
Nechám vám tu poškozený raketoplán, můžete ho použít jako přístřeší a zdroj energie.
Veškerý vojenský personál se vrátí se mnou.
Moje kůže se mění. Je to hrubé a šíří se to.
Naše dítě je stále na živu.
Že chceš, aby něco byla pravda, neznamená, že to tak je, TJ.
- Není moc na co koukat, že? - No...
To záleží na tom, co vidíte. Já vidím známky inteligence,
která zde podle žádného současného popisu vesmíru vůbec nemůže být.
A přesto je tady.
- Vidím největší záhadu všech dob. - Opravdu?
Podívejte, pokud to nedokážete spravit, tak nevím, co tady děláme.
Buďte v klidu.
Dobrý, tentokrát se mi to povedlo.
- Co? - Nic.
Na zdraví.
Brody, vypadá to, že jsme vystoupili z FTL, o co jde?
Tady Volker.
Brody musel opravit kolonu, takže jsme si prohodili směny.
- Vím, že to nemáte rád. - To je jedno, mluvte.
Dobrá, objevilo se tu několik adres bran...
Ježkovy oči, vidíte to?!
Jo, vidím.
- Vypadá to jako náš raketoplán. - Jo, to vypadá.
Rushi, tady Young, sejdeme se na můstku, hned!
- Co to dělá? - Nic, jen to na pravoboku vyrovnává naši rychlost.
- Odkud se to tu vzalo? - To nevím.
- Nejdřív nikde nic a pak byl najednou tady. - Co se stalo?
Prostě se tu zničeho nic objevil.
- Není to raketoplán? - Jo, vypadá tak.
Ne, nepil jsem, spravoval jsem to.
Haló, slyšíte mě někdo? Haló!
To zní jako Caine.
- Caine zní víc monotónně. - Také je v jiné galaxii.
Haló, tady Robert Caine,
vidíme Destiny. Co máme dělat?
Jak?
Tady plukovník Young, pokud víme,
Dr. Caine a ještě další lidé jsou na planetě vzdálené tisíce světelných let.
A z toho, co si pamatujeme, plukovníku,
tak jsme tam stále byli, když jsme šli včera spát.
Podívejte, ten raketoplán, který jsme vám nechali,
nebyl schopný opustit atmosféru, natož letět mezi galaxiemi.
Tomu rozumíme Dr. Rushi, ale jsme tady.
- Ostatní jsou s vámi? - Ano, všichni.
Což mě opět přívádí k tomu - jak?
Upřímně? Nemám vůbec tušení.
Stargate Translation Team uvádí: 02x09 - Visitation
Překlad: iifa, monopost, Xeetty
Časování: Xeetty
Korekce: iifa, Shreček, Xeetty
Rip: stargate.univesre.s02e09.hdtv.xvid-pow4 Verze: 1.00
- Poručíku Scotte, hlaste se na můstku. - Ano, pane.
Jak mohli vědět, kdy nebo kde vystoupíme z FTL?
A vůbec. Vyhodit je hned vedle nás? To je nemožné.
- A jsou tady. - Pokud to jsou oni.
To je dobrá otázka.
Myslíte, že můžeme elektronicky porovnat hlas z raketoplánu
se starými Cainovými záznamy z KINA?
Dobrá, věřte mi, tito mimozemšťané postavili planetu od začátku.
Poslali raketoplán mezi galaxiemi.
Jsem si docela jistý, že by mohli napodobit Caina, kdyby chtěli.
- Boone uměl celkem dobře Caina. - Myslel jsem, že to bylo obráceně.
Tak co, prostě jim budeme věřit?
Jsou ti, kdo říkají, že jsou a budeme ignorovat možnost,
že to může být lest, jak proniknout za naši obranu?
- Jako trojský kůň? - No, pravdou je, že emzáci, kteří mohou udělat tohle...
Obranné prostředky jsou bezvýznamné.
- Nebylo by na škodu mít zas jeden funkčí raketoplán. - To vůbec ne.
Navrhuji abychom je pozvali na palubu se všemi opatřeními.
Omlouvám se za prodlevu Dr. Caine.
Požádal jsem poručíka Scotta, aby vás provedl naloďovací procedurou.
Neumím řídit ani auto.
- Přesně to by řekl Trójan. - Chlapi v tom koni byli Řekové.
- Proč je to tedy trojský kůň? - Protože jsou z Tróji...
Už jste s tím chlapci skončili?
Nemějte obavy, Dr. Caine, vezmeme to zlehka a pomalu.
Tady Greer, připraveni a vyčkáváme.
- Už jsem na cestě. - Jsou to oni? Zrovna jsem narazila na Elie.
- No, Eli je drbna, nemusíš tu být. - Zkus mě zastavit.
Poslouchej mě, TJ, vím, co si musíš myslet.
- Měl jsi mi to říct... - Co jsi prožila, byla simulace - víme to.
Ne, TY to víš.
Jen říkám, že pokud sem mohou poslat naše lidi,
nemyslíš, že je možné, že by mohli zachránit naši dcerku?
Nikdo se o dítěti nezmínil. Nechci tě tomu vystavit.
Musím to vědět.
Dobrá Dr. Caine, teď to chce
krátký zážeh předních manévrovacích trysek,
aby se raketoplán usadil a máme hotovo. Už jen jako políbení.
Tak jo, dobře, dobrá práce. Dokázal jste to.
Zajistím vás odsud, připravte se na výstup.
- Dokovací klapky na místě, pane. - Děkuji, poručíku.
Zdravím.
Plukovníku Youngu, pro vás to musí být velké překvapení.
Nemáte ponětí jaké.
Budete opouštět raketoplán po jednom.
Seržant Greer a jeho tým vás doprovodí do zadržovací oblasti.
Běžte rychle, s nikým nemluvte, ničeho se nedotýkejte.
Nerozumím tomu, znáte nás.
- Nejsme hrozbou. - To rád slyším.
- Seržante? - Až po vás, pane.
Po jednom, prosím.
Petře!
Valo!
Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě.
Ztrácím Chloe.
Chci říct, ona ztrácí sama sebe.
A nemůžeme to zastavit.
- Ahoj. - Ahoj, slyšela jsi ty novinky?
Dr. Caine a ta parta, co zůstala na té planetě, se vrátili.
- Jak? - To kdybych věděl, oni sami to neví.
Domnívám se, že na to přijdeme.
Máme zase raketoplán, to by se ti líbilo.
- Potřebuješ něco? - Ne. - Dobrá.
Tak moc se snažíš,
ale pokaždé, když se ti podívám do obličeje, nedokážeš to skrýt.
- Co? - Už se na mě vůbec nedíváš.
Aspoň ne na tu osobu, kterou jsem bývala, vidíš to ostatní.
- Chloe... - Ne, je to jen tvá...
...neschopnost lhát, Matthewe.
Je to jedna z nejlepších věcí na tobě.
Ale vím, co vidíš. Také to vidím.
Tohle je nové z rána.
- Napravíme to. - Ani nevím, jestli chci. - Jo, chceš.
Už skoro ani nemám výpadky.
Moje nové já už tu prostě je, v popředí.
- Už se toho nebojím. - Musíš s tím bojovat.
Myslím, že to jsme prošvihli.
Takže to je poslední, co si pamatujete. Že jste šli spát do raketoplánu?
A bylo chladno, byla zima.
Používali jsme ho jako přístřešek.
Pamatuji si, že jsem zavíral oči a najednou jsme byli doručeni sem.
Vyšší mocí.
Myslíte ty mimozemšťany, co vytvořily tu planetu.
- Nebo prozřetelnost. - Naznačujete, že to udělal Bůh?
- To jsi ty Camilo? - Ano.
Rád tě slyším.
No, samozřejmě nemůžeme znát jeho vůli,
ale vím, že jsem se modlil každou noc, než jsem šel spát, aby nás chránil.
Takže kouzla.
Musíte uznat, že náš příchod není nic jiného než zázrak, Elii.
"Každá dostatečně vyvinutá technologie je nerozeznatelná od magie." Arthur C. Clarke
"Nahoďte mikrofon." Winston Churchill
Skutečně?
- Budete nás tady držet? - Nic jsme neudělali.
Zkuste být trpěliví, budete propuštěni,
jakmile všichni projdete lékařskou prohlídkou, jeden po druhém.
- My jsme ale úplně v pořádku. - Odpusťte mi, když mi nestačí vaše slovo.
Čím více budeme mít odpovědí, tím méně opatření budeme muset podnikat.
Dohlížejte na ně.
Co myslíte?
- Vypadá to, že je plně obnovený. - Úplně jako nový, aspoň tak vypadá.
Každá část, každý systém, každý čtvereční centimetr je v perfektním stavu.
Dokonce i smrad novoty.
Takže znovu - jak?
To nevím, ale vzhledem k misi by to mohlo být neocenitelné.
Takže nic, co by nás mělo znepokojovat?
- Časované bomby, emzácké vysílání? - Ne, pane, aspoň zatím ne.
Hledejte dál.
Všichni jsou perfektně zdraví, žádné stopy nemocí nebo podvýživy.
- Přesně jako v den, kdy jsme je tam nechali. - Je to vůbec možné?
Osm dospělých, kteří prošli tím, čím prošli?
Však víš, že si všichni houby pamatují o té planetě, nebo jak se sem sakra dostali.
Caine si myslí, že je to způsob, jak jim Bůh říká, že byli znovuzrozeni.
To bylo před, nebo potom, co jim vymazal paměť?
Ostatní věří, že je mimozemšťané objevili
- a poslali sem jako projev dobré vůle. - No, to je krásné.
- Vy jim to nežerete? - Ne, ti mimozemšťani jsou sakra mocní.
Myslím tím stavění planet, přestavba raketoplánů?
Mohou nás zamáčknout jako mravence, kdyby chtěli.
- To vás děsí? - Jo.
Ale co mě děsí mnohem víc, je pocit, který mám, když se jim podívám do očí.
- Netušila jsem, že nejsem sama. - Měl bych je vítat s otevřenou náručí, ale já...
Ale nemohu s nimi být v místnosti déle než minutu, aniž bych chtěl vypadnout.
- Proč? - To nevím, ale chci na to přijít.
Do toho.
Dobrá, já...
Nevím, jak dlouho ještě budu sama sebou.
Těžko se to vysvětluje.
To nemusíš, každý tomu rozumí.
- Takže to mám jen udělat? - Jo.
- S kým mám začít? - S někým snadným.
Jsem přímo tady, začni se mnou.
Dobrá.
Elii...
Byl jsi nejvíce...
Počkej, jak jsi to myslel "začni s někým jednoduchým"?
Tobě je ze všech nejtěžší říct sbohem.
Dobrá, dobrá, vyber někoho jiného.
Chloe?
Chloe!
Můžete se všichni vrátit do původních kajut, dostanete seznam služeb,
aby vám pomohli opět se začlenit do posádky.
To má být něco jako "Vítejte na palubě"?
Jo, přesně tak. Právě teď nemám důvod držet vás jako vězně.
- Děkujeme vám. - Nedávejte mi důvod.
Ahoj.
Young nás konečně nechal jít.
Jo, to je dobré. Mám směnu v hydroponice.
- Co, co se stalo? - Nedotýkej se mě.
Co to mělo znamenat?
- Je vidět, že jsi netrávila čas s nově příchozími. - Ne.
Osm vědátorů, bez schopnosti přežít...
Za tu dobu už jsem viděl hodně lidí odejít
a vím, že jich ještě mnoho uvidím, než tady skončím.
Nikdy jsem neviděl někoho se vrátit.
Až do teď.
Dobrá, už nad tím zase moc dumáš.
Ahoj.
Ahoj, dobré ráno.
Zrovna jsme poznamenávali, jak tu jídlo chutná jinak než na Edenu.
- Tak jsme té planetě říkali. - Doufám, že ses od jablek držel dále.
- Jasně. - Ve skutečnosti pěstujeme mnohem a mnohem více vlastního jídla.
Pokud chceš, mohu ti to ukázat.
Jasně.
- Neuvěřitelné. - Je to začátek.
Brzy to bude zahrada.
Chtěla jsem s tebou o něčem mluvit. Mám vzpomínku.
Tak to se máš.
Živou vzpomínku, jak jsem vás navštívila na té planetě...
...s mou dcerou.
S tvou dcerou?
Když jsme poprvé přiletěli na planetu, byla jsem těhotná, pamatuješ?
Vzpomínám si.
Byla zima.
A žili jste v chatkách, o kterých jste řekli, že vám je poskytli ti mimozemšťané,
- kteří vytvořili tu planetu. - To jsem řekl já?
A že...
moje dcera je v bezpečí a že se o ni postaráte.
Nic takového si nepamatuji. Tamaro, je mi to líto.
Přál bych si, aby to tak bylo.
Bylo to tak skutečné.
Jak to bylo den předtím?
Povězte mi o ránu, jak jste se probudili. Pršelo? Sněželo?
Nevím.
Nevadí vám, že si nepamatujete nic
až na nejzákladnější věci z vaší zkušenosti na planetě?
Jen shromažďování jídla a paliva.
Možná, že jsme nic jiného nedělali.
No tak, Petře, musíte si vzpomenout na více než to.
Byli jste tam měsíce.
Mohu vám ukázat i ostatní, ale konverzace je víceméně stejná.
Takže si myslíte, že jejich vzpomínky byly upraveny?
Tuším, že by to mohl být vedlejší efekt mechanismu, který je sem přenesl.
Ale začínám si myslet, že možná ti mimozemštané nechtěli,
aby si naši lidé na něco vzpomněli.
Celé mi to zní jako zatracený vědecký experiment.
- Pořád jsou to naši lidé. - Nenahání vám hrůzu? Ani trochu?
Spousta lidí mi trochu nahání hrůzu. Nejsem ta nejlepší pro tuto otázku.
- Opravdu? - Trochu.
- Já? - Teď ani moc ne.
To je dobré. Pokrok.
Pokračujte v tom, musí si na něco vzpomenout.
- Čau, brácho. - Ahoj.
- Po službě? - Jo, dlouhý den.
Dlouhý den.
Jdeš se podívat na Chloe?
- Jo, jo. - Dobrá.
Co je na tom zlého?
Já ti v tom nebráním.
Běž.
Dobrá, podívej.
Je tam sama celý zatracený den.
Má tam společnost jen tehdy, když přijdu já.
- Musí to být pro ni těžké. - Chci jen říct, že to lidem neublíží,
- když ji přijdou navštívit. - Je tam sama z jistého důvodu.
Ať jsi ochoten si to přiznat či ne, pokračuje tam přeměna v nestvůru.
- To už jsi přehnal, Greere. - Ne, pane, nepřehnal.
Protože to je součást mé práce jako nadrotmistra
dohlédnout na podoručíčky jako jste vy, aby nedělali chyby.
Jak jste mě to právě nazval?
Slyšel jste mě.
Dobře, nadrotmistře, řekněte vy mě,
co je špatného na utěšování té dívky, když to mohou být její poslední dny?
Protože nevíte, kdy ten den nastane.
- Nevíte, jak moc mi na ní záleží. - Myslím, že ano.
Nejste jediný. Modlím se za ni každou noc.
Ale ta dívka se mění v nepřítele.
A ten den přijde.
Ahoj, vadilo by, kdybych...
Mnoho z vás si od nás drží odstup, takže si toho vážím.
Všichni jsou nudní.
O nic nepřicházíte.
Takže ta planeta, kde jste...
- Slyšel jsem, že jste ji nazvali Eden. - Přesně tak.
Nikdy jsem neměl možnost tam jít. Všichni říkali, že byla úžasná.
Chybí ti?
Upřímně řečeno, vzpomínky na ní se mi vracejí jen útržkovitě.
- No, aspoň, že se vracejí. - Jsou to záblesky.
Jen takové momenty... No vlastně...
Zatím, co jsem tu seděla, tak se mi vrátila ta nejzvláštnější vzpomínka.
- Jaká? - Styděla bych se o ní mluvit.
Takže teď už to musím vědět.
- Jde o koupání bez plavek. Bylo tam jezero a... - Jo, já vím.
Už jsem o tom slyšel.
Lidé to dělali ještě předtím, než jste se rozhodli zůstat.
No, to je pravda.
A co z doby, kdy jste tam zůstali sami?
- Museli jste se podívat na obelisk, ne? - Ne, já ne...
- Byl tam přeci celou dobu. - No, já...
Teče ti krev z nosu.
Co se to děje?
Potřebujeme tady pomoc!
Sežeňte někdo pomoc!
Doktore Rushi...
Tak jsem vás našel.
Vidím, že jsme vystoupili z FTL. Máme tu něco zajímavého?
No, vždy je tam něco zajímavého.
Právě jsem procházel navigační data raketoplánu.
Snažil jsem se přijít na cestu, kterou jste se vrátili zpět na Destiny.
- A? - No...
Zdá se, že jste v jednu chvíli byli tam a najednou jste byli tady.
Mezitím není nic.
Kéž bych vám s tím mohl pomoct, ale tam jsem usnul a tady se probral.
To jo.
Poslyšte, slyšel jsem, že jste přišli na to, co je původní misí Destiny.
- Ano, na to jsme přišli. - Hledání zprávy z počátku stvoření?
No, nevím o žádné "zprávě". Lepší by to bylo nazvat "otisky".
Náznak toho, že za tím vším může být nějaká inteligentní forma.
- Že by Bůh? - Tak to nevím, bohužel,
jsem vědec.
Zašel jsem až tak daleko, že jsem to nazval
důkazem inteligence, která existovala před její samotnou možností existence.
Vy to prostě nedokážete nazvat zázrakem, že?
Vlastně ne.
- No, rád bych toho slyšel víc. - Proč byste se obtěžoval?
Nazvěte si to Boží vůlí a nemusíte už nad tím přemýšlet.
Musel nás sem přivést z nějakého důvodu.
- Z nějakého důvodu nás musel zachránit. - Zachránit před čím?
Pamatujete si?
Mám na mysli to, jak hořící keř mluvil k Mojžíšovi.
I to, pokud se nemýlím, jak Gabriel mluvil k Abrahámovi.
Jenže vy jste sem byli vráceni bez jakéhokoliv důkazu o vašem zachránci.
Nechám vás pracovat.
Dovolte mi se vás na něco zeptat...
Jak je možné, že raketoplán byl obnovený do původního stavu mimozemšťany,
kteří vás sem poslali, dokonce v lepším stavu, než byl předtím?
Mě to zní víc jako Boží práce než práce mimozemšťanů.
Proč potom, když byl raketoplán tak dokonale obnoven, jste nebyli i vy?
Chci říct, že Norris se s astigmatismem nenarodil, ne?
Pan Chan rozhodně míval hlavu plnou vlasů.
Všichni máte obrovské mezery v paměti...
- O co vám jde? - Buď tedy Bůh vyšel ze cviku,
nebo s tím nemá nic společného.
Rushi, tady Young, je s vámi Caine?
- Ano, mluvte. - Řekněte mu, aby přišel na ošetřovnu.
Vala je mrtvá.
Měla tak těžké poranění hlavy, jako by ji někdo praštil kladivem.
Nikdo pro ni nemohl nic udělat.
- Co se stalo? - Nic, jen se chytila za hlavu a začala ji téct krev z nosu.
- Jste si jistí? - Jen mluvila s Eliem na vyhlídkové palubě.
- Byli tam svědci. - Když jsme tam dorazili, byla už mrtvá.
A i přesto tu máme stopy po fraktuře lebky, krvácení a otoku mozku.
- Tomu tedy nerozumím. - Ani my ne.
Něco to muselo způsobit, poranění tupým předmětem se nestávají sama od sebe.
Něco, co se stalo na té planetě?
Já nevím, kéž bych to věděl, přísahám.
Podívejte, možná to nebude fungovat,
ale ráda bych u vás a ostatních z raketoplánu navodila hypnózu.
Uvidíme, zda by se mi nepodařilo vyvolat vzpomínky z vašeho podvědomí.
- To vás naučila IOA? - Ano, přesně tak.
- Ještě něco, o čem bych měl vědět? - Že jsem byla o něco více kvalifikovaná na lidské zdroje.
Jsem pro, udělejme to.
Nejdřív bych rád řekl ostatním o Vale.
Samozřejmě.
Já zatím udělám pitvu a pokusím se na něco přijít.
- Možná mi něco při obhlídce uteklo. - Nemyslím si, že ti něco uniklo.
Také si to nemyslím, ale opravdu nevím, co jiného bych mohla udělat.
- Poslyš, vedeš si dobře. - Vlastně ani ne.
Vstupte.
Jak se máte?
Stále jsem to já, tedy většinou.
Dobré vědět.
Až se celá změním, plukovník ve mě bude vidět hrozbu, že?
Myslím, že ano.
- Co udělá? - Odstraní hrozbu.
- Tak či tak. - Budeš to ty?
Ano, madam. Aspoň si to teda myslím.
- Mrzí mě to. - Nemá co.
Nedovolil bych, aby to byl někdo jiný.
- To je to, co jsi mi přišel říct? - Přišel jsem vás požádat o odpuštění,
- až nastane čas. - Samozřejmě.
Kdybych vás mohl poprosit, abyste to řekla nahlas.
Odpouštím ti, Ronalde.
Děkuji.
To je důležité.
- Postarej se o Matta. - Nemusíte mě ani žádat, abych to řekl.
Už jsem se ho jednou snažil zastavit v tom, aby vás přišel navštívit,
ale víte, jak je tvrdohlavý.
- Mohla bych mu říct, aby už nechodil. - To by mohl být dobrý nápad.
Myslím tím pro něho.
Uvidím tě ještě?
Bylo by pro mě lepší, kdybychom se už rozloučili.
Dobrá.
Mrzí mě to...
...ale to nemohu.
- Sbohem. - Sbohem, slečno Armstrongová.
Miluji tě, Matte.
Pořád na to vzpomínej.
Přála bych si tě ukázat svým přátelům,
slyšet tě říct "sakra" před mou matkou.
Přála bych si, abychom spolu zestárli a měli rodinu.
Ale jsem vděčná za to, co jsme zažili.
Prosím, postarej se o všechny.
Tohle místo tě potřebuje daleko víc, než si myslíš, aby mohlo držet pohromadě.
Postarej se o Elie,
protože on se o tebe postará po svém.
A odpusť Ronaldovi.
Udělal, co musel a kdyby to měl být kdokoliv,
jsem ráda, že to byl právě on.
Dobře?
Miluji tě.
Uvolněte se, dýchejte z hluboka a pomalu.
- Teď jste na planetě Eden. - Ano.
Co cítíte?
Ve vzduchu je cítit chlad. Vidím svůj dech.
- Je ráno? - Ano, vyšlo slunce.
Řekněte mi, co vidíte.
Z kempu pozorujeme jezero. Je nádherné.
Vala je tu.
- Co říká Vala? - Jen se usmívá.
Strávili jsme spolu noc pod hvězdami.
Ostatní o tom nevědí, je to naše tajemství.
Kde jsou teď ostatní?
Pracují.
Neustále pracujeme.
Už je na to pozdě, je to jen ztráta času.
- No, musíme se o to pokusit. - A také, že ano, jasné?
Zkusíme to zase na jaře, prozatím bychom měli nashromáždit, co jen zvládneme.
Většinu této oblasti jsme úplně vysbírali.
Tak aspoň nasbírat nějaké dřevo na podpal, dobře?
Nevíme totiž, jak dlouho tato zima potrvá.
Noci jsou stále chladnější.
- Bojí se. - Kdo? - Caine.
- Přichází totiž zima. - Dobrá tedy.
Je další den, odpoledne.
- Ano. - Kde jste teď? - V lese.
- Porážím stromy na dřevo. - S Cainem? - Ne.
Valo!
- Ne, ne. - Petře!
Valo!
Petře, co se děje?
- Zemřela na planetě. - Jste si jistý?
Teď si na to vzpomínám. Stalo se to předtím, než přišla zima.
Porážel jsem strom a neviděl jsem ji přicházet.
Nestihla už uhnout. Viděl jsem ji umřít před několika měsíci.
Jak je to...
Petře! Petře!
Tady Wrayová, mám tu naléhavou zdravotní situaci.
Uhněte stranou!
Tentokrát příznaky sedí na dehydrataci a podchlazení.
Říkala jste, že hypnóza fungovala. Začínal si vzpomínat.
Jo, poslední věc, na kterou si vzpomněl, byla, jak Vala umřela na planetě.
No, na základě stavu Petrova těla bych řekla, že i on zemřel na planetě
vystavením se extrémním teplotám.
Ale řekl, že Vala umřela před několika měsíce ještě před zimou.
Před několika měsíci?
Co když postupně umírají znovu?
Poručíku Scotte, potřebuji, abyste našli Dr. Caina a ostatní z raketoplánu
a doprovodil je ihned na ošetřovnu.
Rachel, otevřete dveře, prosím.
- Prosím, pomožte mi. - Pomůžeme vám.
Možná by ses jí neměl dotýkat.
- Nechci umřít. - Odneseme tě na ošetřovnu.
- Takhle jsme ji už našli. - Polož ji sem.
Vysleč se a mazej do dekontaminace, mohlo to být cokoliv.
- Já jsem mu to říkal. - Běž už!
Prosím, pomožte mi.
Hej...
- Chci vědět, co se tu sakra děje. - Přísahám, že nevím.
Teď si sedneš s Wrayovou a budeš tam, dokud na to nepřijdeš, nebo přísahám Bohu...
- Jsme členové vaší posádky. - Ne, jste bývalý členové, sami jste odešli.
A jestli se to, co se vám děje, rozšíří i na nás, vyhodíme vás na nejbližší planetě.
- Pane, není to jeho vina. - Nic z toho by se nedělo,
kdyby Caine nepřekecal ty lidi, aby zůstali na té planetě.
- I já jsem chtěla zůstat. - A tohle by se ti stalo.
Camilo, tady Young. Doktor Caine je váš další dobrovolník.
- Plukovníku... - Jděte a hned!
Chloe...
Chloe.
Myslel jsem si, že bys chtěla vědět, co se děje s těmi lidmi z raketoplánu...
- Běž pryč, Matte - Cože? - Řekla jsem, abys odešel, hned!
Zastavím se tedy později, dobrá?
Takže, všichni víme, že tu máme co dělat s podchlazením,
proto udržujte jejich tělesnou teplotu.
Co vidíte?
Padá sníh.
Raketoplán je teď naše jediné přístřeší.
Je strašná zima.
Už je to pár dní, co jsme přišli o elektřinu.
Něco životně důležitého se rozbilo a nikdo z nás neví, jak to spravit.
Je vzduchotěsný, takže musíme nechat pootevřené dveře, jinak bychom se udusili.
Ještě máme nějaké jídlo.
Petr vyrobil nějaké svíčky,
které nás udržují v teple.
Dá se při nich číst
a společně u nich večeřet.
Petr je ještě s vámi?
Duší nás už opustil.
Snažím se mu říct... Všechno bude v pořádku, Petře.
To teda nebude v pořádku. Nic nebude v pořádku!
Ráno už byl pryč.
Dobře...
Je poslední večer, večer předtím, než jste se probudili v raketoplánu a byla tam Destiny.
- Ano, vzpomínám si. - Povězte mi, co vidíte.
Je strašná tma. Ani to nebolí, jen je zima.
Kdo tam je ještě s vámi?
- Co je? - Všichni jsou mrtví. Umrzli.
Jsem sám.
- Co děláte? - Není, kam bych šel.
Nezbývá než se modlit.
Pak už si jen pamatuji, jak jsem se probudil v raketoplánu a uviděl v okně Destiny.
To je všechno?
Kéž bych pro vás měl víc odpovědí.
Kéž by.
Ale nebudete mě muset vysadit na příští planetě, plukovníku.
Nejspíš budu mrtvý, než vystoupíte z FTL.
- To nemůžete vědět. - Ale ano, vím to.
Protože teď si vzpomínám na něco,
co by si nikdo neměl pamatovat.
Já už mrtvý jsem.
- Elii, nechals tohle v raketoplánu? - Ne, proč?
No, někdo musel.
Všichni zemřeli ve spánku.
Se symptomy vystavení extrémním podmínkám?
Jo, ale odhaduji, že cokoliv ti mimozemšťané udělali, aby vás přivedli zpět,
bylo jen dočasné.
Všichni se teď jen vracíte do stavu, ve kterém vás nejspíš našli.
Je mi to líto, zkusila jsem všechno, co mě napadlo.
Není to tvá chyba.
Kolik času mi zbývá?
Moc ne.
- Dovolíte mi ještě naposled podívat se na hvězdy? - Jistě, samozřejmě. Jen běžte.
Velice rád bych nebyl sám.
Zapomněl jsem, jak krásný je tu výhled.
Třeba ti jen dali příležitost to naposledy vidět,
nebo se s námi všemi rozloučit.
Tohle nejsem já, aspoň ne ten člověk, jakým jsem byl.
Tohle se mi Dr. Rush snažil říct svým vlastním způsobem.
Jen jsem mu nevěřil.
Tohle tělo je jenom stín.
Ne znovuzrozený, ale znovuoživený.
A ne Bohem,
ale bytostmi, které dokážou obnovit tělo člověka.
Ale ne jeho duši.
Možná, že tohle jste ty a plukovník Young vycítili.
Teď už to necítím.
Je milé, že to říkáš.
Ale i když mám jeho myšlenky a některé jeho vzpomínky,
nejsem ten Robert Caine, kterého stvořil Bůh.
I po tom všem stále věříš?
O tom je víra, TJ.
Věřím, že má duše už postoupila
a shlíží sem dokonce i teď,
žasne nad tím, jak jsi laskavá, že utišuješ pouhý stín.
Musíš věřit celým svým srdcem, že tvá dcera
je na lepším místě.
Největší dar, který jí můžeš dát,
a nám všem, je,
že budeš žít svůj život, že naplníš poslání Destiny
a navzájem si budete věřit.
Pokud někdo poslouchá...
Pomozte nám.
Prosím...
Nechci umřít.
Pomoc...
= StarGate Translation Team = ©2010