Možná brzy odhalím pravou podstatu mise Destiny.
Celou tu dobu jste měl loď pod kontrolou!
- Proč jste nikomu nic neřekl?! - Lucianská aliance plánuje útok na Zemi.
Zabil jsem Rileyho, udusil jsem ho vlastníma rukama.
Jste dobrý velitel.
Jediným úkolem je dostat tyhle lidi domů.
Nikdy to nebylo o tom dostat se domů. Jde o to dostat nás tam, kam směřujeme.
Tak zní cíl mise.
Tohle je Varro, jeden z našich zbývajících hostů Aliance.
Delší dobu jsem tě už neviděl.
Selhávají ti ledviny, máš konečné stádium onemocnění ledvin.
Jediným dalším způsobem léčby by byla transplantace.
- Koukej ji přijmout. - Jasně, žádný stres.
- Možná se tam trochu dostala nějaká infekce. - Nic mi není.
- Elii, cos to proboha udělal? - Sbohem.
Přesunul jsem paměť, ve které byly uložené, do karantény.
Teď jsou odříznuté od zbytku lodi i od nás.
Tohle jsem udělal, abych zachránil vás.
- Páni - vesmírní jeleni. - Jsou nádherní.
Budou vypadat ještě líp.
Pomalu pečení a podávaní s tou Beckerovou kaší.
To nemyslíš vážně.
A jak bys je teda vařila ty?
- Nevařila, jsem vegetariánka. - To ne.
Posledních 10 měsíců jsme byli všichni vegetariáni.
- Za steak bych vraždila. - Taky bych si dal říct.
Ne, ty tvory nemůžete zabít a s vegetariánstvím to nemá co dělat.
Vůbec nic o nich nevíme, mohli by být inteligentní.
Právě jsem jednoho viděl jíst vlastní zvratky. Jak chytří mohou asi být?
Lidi, potřebuji tady s něčím pomoct.
Hele, víš co?
Jestli mi dají jeden dobrý důvod, proč bych je neměl sníst,
tak to neudělám.
Ale měl by to být dobrý důvod, protože mám děsnej hlad.
- Poručíku? - Jdeme na to.
Je mi to proti srsti.
- Mám si ho vzít? - Ne, ne...
Mám ho.
- Sakra! - Co se krucinál stalo?
- Něco je muselo vyplašit. - Máme spoustu času, chceš za nima?
To víš, že jo.
- Co to bylo? - Počkej.
Střílej! Zastřel to!
Stargate Translation Team uvádí: 02x16 - The Hunt
Překlad: iifa, Lukaaash, Amper
Časování: Amper
Korekce: Shreček, Xeetty
Rip: Stargate.Universe.S02E16.720p.WEB-DL.DD5.1.H.264-POD Verze: 1.00
Zastřel to!
Míří k tábořišti.
- Když jsme se tam dostali, byl už pryč. - Byl někdo zraněný?
Nejsou žádní mrtví, ale je hodně zraněných
a dva nezvěstní.
Reynolds a TJ.
- Dovolte mi je hledat, pane. - Povolení se neuděluje.
Pane, vím, že to nevypadá dobře, ale pořád je šance, že TJ a Renolds
- by ještě pořád mohli být naživu. - A právě proto je musíme najít co nejdřív.
Budu vás tu potřebovat, poručíku.
Po dobu mé nepřítomnosti máte velení. Máte s tím nějaký problém?
Ne, pane.
- Hej, co to děláš? - Dívám se, co je uvnitř.
Proč? Vypadalo to, že dělám něco jiného?
Tak pojď.
Já myslel, že smysl prozkoumávání neprozkoumaných částí lodi
je... ...prostě průzkum.
- To taky děláme. - Ani ne.
Co ti mám povídat, Rush chce, abychom postupovali obezřetně.
Komu záleží na tom, co si myslí Rush? Není to náš šéf.
Tak to mu řekni.
- Taky, že jo. - Ale neřekneš.
- Já z něj strach nemám. - Strach z koho?
S koho.
Myslím, že je to se "s".
- Strach s koho. - Obávám se, že ne.
A copak je tohle?
Tohle je jedna z posledních místností v téhle sekci.
Nejspíš další antické přepravní kontejnery.
Chtěla bych je zachránit stejně jako kdokoliv jiný,
ale musíme také zvážit možnost, že už jsou možná mrtví.
Prohledali jsme celé okolí, kdyby byli mrtví, tak proč jsme nenašli jejich těla?
Možná je ta příšera někam odtáhla.
Vzala je někam, kde ji nebude nic rušit.
Ani jeden z nich neodpovídá na volání vysílačkou.
Možná jsou v bezvědomí, nebo se jim ztratily či rozbily vysílačky.
- Nevím. - Říkám jen, že můžeme doufat v to nejlepší,
pokud jsme připraveni i na to nejhorší.
Máte pravdu. Proč na nás nepočkáte u brány?
Vadilo by vám říct mi, co se stalo na té planetě?
Měl jste ho na mušce, ale nevystřelil jste.
- Proč? - Nevím.
Pakliže to byl moment nerozhodnosti, to se stane,
pak na to můžete zapomenout.
ale jestli je tu problém, musíte zjistit, oč jde, a musíte to spravit - rychle.
Ano, pane.
Stázové komory?
Jo, zřejmě vytvořené za účelem dlouhých mezigalaktických cest.
Máme tu vícero místností přesně jako tato po obou stranách.
- Je to fascinující. - Mírněji řečeno, je to obrovské.
Souhlasím.
Dobře, zatím to nechme být. Pojďme.
Co? To nemyslíte vážně.
No, vzhledem k nedávným událostem by bylo moudřejší
ověřit data z lodi týkající se této místnosti, než budeme pokračovat.
Seržante, počkejte. Myslím, že jsme ztratili jeho stopu. Měli bychom se vrátit.
- Musíme pokračovat dál. - Ne, pokud bychom šli špatným směrem.
Cesta, kterou jsme sem přišli, je špatný směr.
Budeme-li pokračovat, narazíme opět na stopu.
Věřte mi.
Dobře, vy běžte prozkoumat okolí, mrkněte, zda nenajdete nějaké stopy.
- Co se děje, seržante? - Jsme v časovém skluzu, pane.
Což je důvod, proč si nemůžeme dovolit jakékoliv pochybení.
Poslouchejte, vím, že vás to sžírá, ale co se stalo, se stalo.
A když necháte vinu ovlivňovat vaše rozhodnutí, říkáte si o problémy.
Nevím, možná jste potřeboval více času na zotavení po operaci.
- Jsem v pořádku, pane. - Tak se dejte dohromady.
Jamesová, Marzene...
Nějaké nové zprávy z planety?
Ztratili stopu, vrací se zpět.
Rád bych dobrovolně pomohl s touto záchrannou operací.
No, to se cení, ale plukovník Young a jeho tým
jsou více než schopni, aby to zvládli.
Se vší úctou, ne, nejsou.
Mají výcvik, ale chybí jim potřebné zkušenosti.
Já a moji lidé jsme lovili většinu svého života.
Můžeme pro vás to zvíře vystopovat.
Můžeme to udělat lépe a rychleji, než kdokoliv, kdo je právě teď na povrchu.
Až bude po všem,
budete chtít vědět, že jste udělal vše, co bylo ve vašich silách, abyste je zachránil.
Nemám pravdu?
No, stalo se to tak rychle.
V jednu chvíli jsem pomáhala zaznamenávat vzorky rostlin
a najednou jsem ležela na zemi a všichni okolo křičeli.
- Ahoj, zrovna jsem se o tom doslechl. - Přišel ses na nás podívat, co?
Jo, přišel jsem se podívat... na vás oba. Jak se cítíš?
Mám hrozné bolesti! Myslím, že mám zlomený kotník. Kdykoliv se pohnu...
No, drž se. Jak to vypadá s tebou?
Podle snímků zlomené žebro.
Hahah, takové štěstí bych chtěl mít...
Jak se, no, jak se takové zranění dá léčit?
Nedá, mluvím z vlastní zkušenosti. Nehoda při snowboardování.
Musíš být v klidu. Vyléčí se to samo tak za měsíc.
Měsíc?
Dobře, potřebuješ něco? Mohl bych pro tebe něco udělat?
- Jo, mohl bys mi sundat ponožku? - To myslíš vážně, vole?
- Otéká mi chodidlo. - Udělám to pro tebe.
- Díky, že ses stavil. - Jo, za málo.
Rush mě držel na můstku, prováděl jsem diagnostiku.
Opravdu si toho cením.
Jasně, no... já...
Chtěl jsem jen mít jistotu, že jsi v pořádku.
Poručíku?
Poručíku!
Díky Bohu.
- Kde to jsme? - Nevím. - Jak jsme se sem dostali?
Ta věc, co na nás zaútočila v táboře, nás sem odtáhla.
V tom zmatku jsme museli ztratit zbraně.
Vaši vysílačku také. Tady je má, ale je poškozená.
Musíme se odsud dostat.
Nemohu se postavit na nohu. Myslím, že může být zlomená.
Může to být jen fraktura, počkejte.
Kdyby nás ta věc chtěla zabít, už bychom byli mrtví,
takže jsme na tom dobře, ne? Chce nás to živé.
- Šetří nás to. - Šetří? A to jako proč?
Šetří nás to...
...na později.
- Nelíbí se mi to. - To nemusí, jen to předstírejte
alespoň do té doby, než dostaneme své lidi zpět.
Tady jsou.
- Už bylo na čase. - Jen jsme chtěli zkontrolovat tábor.
Oceňujeme vaši pomoc.
To je v pořádku. Jsme v tom společně, ne?
Skutečnost, že nejsou v táboře výrazné stopy krve, je dobré znamení.
Je možné, že je to stvoření chce živé.
Proč?
Pravděpodobně má rádo maso čerstvé, což znamená, že musíme jednat rychle.
Čím dříve je najdeme, tím lépe.
Protože tato záchranná operace se může dost rychle změnit na misi na zotavení.
- Vypadá to, že se brzy setmí. - Tady.
Částečný otisk tady...
...a tam. Šlo to tím směrem.
Víš, konečně jsme otevřeli novou sekci,
udělali největší objev na lodi od nalezení můstku
a teď to máme ignorovat, protože to tak řekl Rush?
- Chce být opatrný. - Od kdy je Rush opatrný?
No, když je tvé vědomí zavřené v simulaci, udělá ti to tohle.
Kašlu na to.
- Kam jdeš? - Kouknout se na ty stázové komory.
A neříkej to na mě, jasný?
Počkej na mě.
- Počkejte, kam to jdete? - Uklidněte se, desátníku.
- Jak to vypadá? - Moc dobře ne.
Ta věc je pořád dole.
Chrání si doupě.
A vy nejste ve stavu, kdybyste tomu mohl utéct.
Podívejte, poručíku, prosím, vím, že byste beze mě měla větší šanci, ale já...
Poslouchejte! Nenechám vás tu.
Když na to přijde, budu potřebovat vaši pomoc,
takže se uklidněte, ano? Musíte se dát dohromady.
- Zvládnete to? - Ano, jistě.
Dobře.
Ahoj, jsem zrovna na cestě do jídelny.
- Nemám ti něco přinést? - Ne, nic nechci, díky.
- Jak jde hledání? - Já nevím.
Neslyšela jsem nic od té doby, co tam Varro se svým týmem odešli.
- Doufejme, že se to změnilo. - Čas, jako je tento,
tě nutí cenit si toho, co máš...
- Koho máš. - Jo, samozřejmě.
Je to jako...
No, s Mattem je to teď jiné.
Když vím, že je tu pro mě, bez ohledu na to, co přijde.
Štěstí, že mám někoho, jako je on.
A ví to Lisa?
- Co by měla vědět? - Co k ní cítíš.
Vím, že mi do toho nic není,
ale viděla jsem, jak se k sobě chováte a...
My? Ne, to ne. Lisa a já,...
...to je pouze plato... Profesionální. Platonické.
- Profesionálně platonické. Nic spolu... - Tak to se omlouvám.
- Spletla jsem se. - Ale ne, je to jen malá chyba.
To se stane, někdy...
- Jdeš do jídelny? - Ano.
- Tam mám namířeno. - Dobře.
Díky.
Jen říkám, že po událostech z poslední doby
se mi trochu vyjasnilo. Třeba - kdo ho vlastně zvolil vůdcem?
On sám. Byl vedoucím vědcem na Ikaru.
A já jsem ten, kdo vyřešil záhadu devátého symbolu.
Jo, díky za to.
Takže, o čem mluvíš? Chceš být ty vedoucím vědcem?
Ne, jen...
Jen si myslím, že je čas, abychom každý měli větší slovo v důležitých rozhodnutích.
Už jsem unavený tím, jak rozhoduje, co je pro nás nejlepší.
Vydrž!
- Dík. Super. Cos udělal? - Já neudělal nic. Cos udělal ty?
Nechtěně jsi něco zmáčknul! Teď stiskni "otevřít"!
Jako kdyby tu vůbec takový tlačítko...
Já... To nemůže...
- Hej! Elii! - Vydrž! Sakra! Mám to!
- Elii, otev...! - Možná bychom mohli...
- A vy na Zemi lovíte často? - Jestli počítáte i rybolov.
No, když jsem vyrůstal, mě a bratra učil otec.
Jak lovit, zabíjet, ale nejdůležitější, co nás naučil,
bylo respektování divočiny.
Na tomhle není nic vznešeného. Je to příšera.
To ano, ale narozdíl od nás zvířata neznají nenávist.
Vše, co znají, je strach a hlad.
Něco tu mám!
Stopy...
Prostě tu končí.
Bylo tu dost pohybu.
K zemi, k zemi!
Zastav!
Běž ze mě pryč! Utíká, teď máme šanci!
To určitě! Vybere si tě, oddělí od skupiny a sejme!
Co si sakra myslíš, že se tam stalo?
Zavedlo nás to na to místo, čekalo to na nás.
Je to chytré!
Celou dobu, co jsme to lovili,
tak to lovilo nás.
Jsi připravená?
Udělej to!
- V pohodě? - Jo.
Co?
Proč jsi nestiskl spoušť?
Nedá se předpokládat, jak kdo bude reagovat v těžkých situacích.
Nastane panika a lidé ztuhnou.
Stává se to.
Ale ne tobě.
Něco se ti dostalo do hlavy. Co to je?
Mám pocit, že jsem umřel.
Po té operaci ledvin při zotavování
jsem prožil úsek, kdy jsem se probudil...
...do ničeho.
Nic jsem neslyšel, neviděl, nemohl jsem se hýbat.
Byl jsem uvězněný v temnotě. Nic takového jsem ještě neprožil.
Měl jsi strach. To je normální reakce.
Za svůj život jsem dělal šílené věci.
Riskoval život bez sebemenšího zaváhání. Beze strachu.
Ale teď...
Pamatuji si tu temnotu...
A tam se nikdy nechci vrátit.
TJ ti na tu operaci dala pěkně silná sedativa.
Úplně tě vypnuli.
Tvůj mozek byl pravděpodobně první, co se probudil,
a zbytku těla to chvíli trvá, než se vzpamatuje.
Myslíš, že to tak bylo?
Nemohu stopro tvrdit, co je smrt,
ale ve svém srdci cítím, že smrt to nebyla.
Tohle by mělo vydržet do návratu na loď.
Nevracím se.
- Nevzdám hledání mých lidí. - Nikdo to nevzdává.
Promyslete si to.
Nebude trvat dlouho a ty stehy se roztrhnou.
Když začnete krvácet, co potom?
Je mi líto, ale ve vašem stavu za vás neseme zodpovědnost.
Přinejlepším nás zpomalíte.
Přinejhorším zemřete.
Přivedu ji zpět.
Máte mé slovo.
Musíme jít.
Můžeme se vrátit a těla pohřbít později.
Poslouchejte mě,
přiveďte ji zpátky v pořádku.
Dobře, tak jdeme.
Haló, Elii, ozvi se.
- Ano? - Dobré ráno.
Je s tebou pan Brody?
Jop.
Vy dva byste měli být v hlavní ovládací místnosti
a provádět diagnostiku. Kde jste?
Jen si dáváme něco k jídlu.
No, dobře, pospěšte si. Vím, že to není kdovíjak fascinující práce,
- ale musí se udělat. - Dojíme a hned jsme na cestě.
Tady?
- Vypadá to dobře. - Dobře na co? Proč zastavujeme?
Už jsme si stanovili, že je to stvoření chytré.
Chápe nás jako hrozbu, takže nás sleduje
a dříve či později nás znovu přepadne.
Ale tentokrát budeme na něj připraveni.
A je to.
Kolik máme času?
Máme šest hodin do dalšího skoku.
Neopustili by nás.
Ne, dokud si nebudou myslet, že jsme mrtví.
Proto potřebuji, aby ta vysílačka fungovala.
Tys... Ty ses díval, jak spím?
Ne, ne, jen... Jen jsem se ujišťoval, jestli jsi...
Jestli jsi vzhůru, což se zdálo, že nejsi, ale teď...
Teď jsi vzhůru.
- Přinesl jsem ti něco k jídlu. - To je od tebe milé.
Doktorko Parková, jak se cítíte?
Dobře, díky.
- Jak pokračují výpočty? - Dokončila jsem je.
Tomu nemohu uvěřit. Necháte ji pracovat? Vždyť je zraněná.
Ano, její žebra, ne mozek.
Dale, řekla jsem mu, ať mi dá nějakou práci.
Už skoro šílím z toho, že tu jen sedím.
- Dobře, uvidíme se na můstku. - Jo, jen dokončím návštěvu a...
Času dost.
- Něco? - Nic. - Zatím ne.
Mám takový divný pocit, že je to celé špatně.
Zatímco tu čekáme,
ta věc se od nás vzdaluje, jak nejdál může.
Ne, to stvoření ví, že ho lovíme, takže si potřebuje chránit své doupě.
Musí se proto ujistit, že se tam nedostaneme.
Jo, to dává smysl.
Ale jestli se v tomhle mýlíš,
nepočítej s návratem na loď.
- Myslíš, že je nechci zachránit? - Jo.
Jsem si jistý, že chceš.
Vypadá to, že toho máš na jazyku víc.
Cokoliv si myslíš, že je mezi tebou a TJ,
raději na to zapomeň, jo?
- Protože nic není. - Proč ji nenecháme se rozhodnout?
- Varro. - Mluv, Tasio.
Je to v pohybu a míří to vaším směrem.
A je to tady.
No tak.
Jsem tady.
Přímo tady!
- Dostali jste to? - Jasně. - Dobře, měli bychom se pohnout.
Za pár hodin se začne stmívat...
Je jich tam víc.
Sledovat jejich stopy je najednou moc jednoduché.
Jako kdyby se snažili, abychom po nich šli.
- Lákají nás k sobě, aby nás dodělali. - Věc, co na nás zaútočila v táboře,
- je větší, než ty, které stopujeme teď. - Tyhle stopy jsou menší. Jsou to mláďata.
Přibližujeme se k jejich doupěti.
Fakt, že se musíme vypořádat s více než jednou těch věcí, snižuje naše šance,
- že najdeme naše lidi ještě živé. - Myslíš tím, že si to chceš rozmyslet?
- Protože to mohu zvládnout sám. - Ne, to nezvládneš.
Bože, vždyť ani nemyslím, že to zvládneme společně, ale to přejdu.
Krom toho, takhle blízko hnízda
jsme za bodem návratu.
Ta věc je moc velká, moc silná.
Nesnesu pomyšlení na to, jak mě to žere zaživa.
Když přijde na věc a nebudu mít žaludek na to udělat to sám...
- Co to říkáte, desátníku? - Říkám, že nechci takhle umřít!
Byl bych raději, kdybyste mě dorazila.
Hele, poslouchejte mě!
Máte dvě možnosti.
Můžete to vstřebat a vrátit se na Destiny s hlavou hrdě vztyčenou,
nebo mě donutit, abych vám zachránila váš podělanej zadek a vy pak žil v hanbě.
- Rozumíte? - Ano, madam.
Tady poručík Johansenová, přepínám.
Je tam někdo?
Připomínáš mi někoho, s kým jsem kdysi operoval.
První do přestřelky, poslední z nepřátelského území.
Ničeho se nebál.
Skončil, když se dobrovolně přihlásil na to, čemu říkáte sebevražedná mise.
Nebál se. Ukázalo se, že se měl.
Mýlil se.
V situacích, kdy nemáš žádnou šanci a hledíš smrti do tváře,
je to právě strach, který udrží tebe a lidi okolo tebe, naživu.
Tady je poručík Johansenová.
Tady Greer, přepínám.
Seržante?
Poručíku, jak jste na tom?
Desátník Reynolds a já jsme v jeskyni
na kopci s výhledem na rokli.
Někde na sever od tábora. To stvoření, které nás napadlo,
nás sem dovleklo a zdá se, že si hlídá své teritorium.
Takže si dávejte hodně velký pozor.
Desátník je zraněn a není ve stavu, aby mohl někam utíkat.
Držte se, poručíku. Jdeme pro vás.
Rozumím.
Omlouvám se. Ztratil jsem pojem o čase.
No, nejsem překvapen.
Očividně si užívate společnost jeden druhého.
Nejsem si jistý, jestli jste tím něco myslel, ale měl byste vědět,
že mezi mnou a Parkovou nic není.
Jistěže ne.
Co myslíte tím "jistěže ne"? Říkáte to, jako by se nic nemohlo stát.
- No to nemohlo. - Jasně, chápu, protože je tak...
- ...krásná a já ne? - Ne, ne, ne...
Řekněme, že nevypadáte jako romantický typ.
Opravdu? A jaký jsem tedy typ?
Očividně typ "dobrý kamarád".
Důvěrný přítel. Ten, který má rameno...
...na kterém by se mohla vybrečet.
A obávám se, že to je život.
Všichni máme předurčený role.
Ale víte co? Na druhou stranu...
...život plný milostných pletek...
To jistě obohacuje břímě vědy.
Elii, já teď vážně na tohle nemám čas.
Potřebují mě na ošetřovně. Plukovník Young a poručík Jamesová
se právě vrátili a jsou zranění.
- Cos to udělal? - Já neudělal nic.
Může si za to sám. Byl uvnitř, mačkal tlačítka...
- Není mu nic? - Ne, podle monitorovacího systému je v pořádku.
- Je jenom zmražený. - Řekl jsi o tom Rushovi?
Ne, ne, ne a zatím mu to ani neřekneme.
Aspoň jednou chci vyřešit problém bez jeho pomoci.
- Elii, musíš ho dostat ven. - Já vím a proto jsi tady.
Pořád máš ještě ty zbytkové mimozemské znalosti, že jo?
- Elii... - Jenom mi udělej laskavost. Podívej se na to.
Jestli tě něco nenapadne...
Tohle musí být ono.
Půjdu první a prozkoumám oblast. Pokud bude čistá, ozvu se.
Tak to nepůjde.
- Jestli chceš něco říct, tak to řekni. - Nemyslím si, že na to máš.
- Nazýváš mě zbabělcem? - Ne, nejsi zbabělec,
ale sám sobě jsi nepředvídatelný, a to je ten problém.
Nemáme čas, aby sis něco řešil, ať už se vypořádáváš s čímkoliv.
- Takže jdu já. - Ne, já jdu.
Ale budu potřebovat,
abys trochu odvedl pozornost.
Budeme v pohodě, už jsou skoro tady.
- Jste připraven, desátníku? - Ano, madam. - Miřte na oči.
Poručíku!
- Nestřílejte! - Cože?
- Nemyslím si, že nám chce ublížit. - Mám ho na mušce, madam.
Ne, ten oheň. Poznává to inteligenci.
- Nezastavilo ho to od pokusu nás zabít. - Protože si myslel, že jsme hrozbou
- pro něj a jeho rodinu. - Pozná to hrozbu a jde po ní.
To je to, s čím jsem počítal, abych nám získal nějaký čas.
Takže navrhuji,
abyste s sebou pohnuli.
Pomalu.
Jdeme.
Je to inteligentní.
Dost chytré na to, aby poznalo, že tomu mohu způsobit obrovskou bolest,
možná to i zabít. A dost chytré na to, aby to poznalo,
že jsem se rozhodl...
...to neudělat.
Jdeme.
No dobrá.
- Takže? - Nevím, nevidím tu nic...
...děláš!?
Co se to krucinál...
- Tak to by bylo. - Co by bylo?
Právě jsem dokončil hloubkovou analýzu jednoho ze stázových modulů.
Velmi poučné.
Kolik těch věcí jsi zastřelil?
Asi žádnou, podařilo se mi je setřást
a oklikou se vrátit zpátky.
Cítím se, jako bych měl prospat celý týden.
Gratuluji, slyšela jsem, že jsi volný.
Očividně se někdo za mě u plukovníka Younga přimluvil.
Ačkoliv bych si to ráda připsala, tak já za tím nejsem.
- Já vím, byl to seržant Greer. - Greer?
Rád bych mu poděkoval, ale...
Ale mám ten pocit, že by dělal, jakože neví, o čem to mluvím.
Jo, asi jo.
Poslyš, jen jsem se chtěla zastavit a říct, že je mi líto,
co se stalo tvým lidem...
A kdyby se ti někdy zdálo, že jsi osamělý...
...tak nejsi.
Já vím.
Pojďte dál.
Říkal jste, že byste se chtěl podělit se znalostmi u dnešní večeře.
Becker je připraven.
Jsi v pohodě?
Nic mi není.
Dobře.
Tak tím ukončíme diagnostiku.
- Teď ta zábavnější část. - Zábavnější část?
Je čas podívat se na ty stázové komory.
Ale ne tak rychle.
Pojďme si nejdřív projít data z té sekce, než tam...
...naběhneme a začneme mačkat čudlíky.
Jistě, máte pravdu. Postupovat s opatrností.
= StarGate Translation Team = ©2011