Možná brzy odhalím pravou podstatu mise Destiny.
Celou tu dobu jste měl loď pod kontrolou!
- Proč jste nikomu nic neřekl?! - Lucianská aliance plánuje útok na Zemi.
Zabil jsem Rileyho, udusil jsem ho vlastníma rukama.
Jste dobrý velitel.
Jediným úkolem je dostat tyhle lidi domů.
Nikdy to nebylo o tom dostat se domů. Jde o to dostat nás tam, kam směřujeme.
Tak zní cíl mise.
Dokončil jsem hloubkovou analýzu jednoho ze stázových modulů. Velmi poučné.
Pátrali jsme v tom, co se nám podařilo přenést z archivu.
Léčba ALS tam není.
První symptomy se objevily 5 let poté, co jsme přišli na planetu.
Zemřela jsem o několik let později.
- Drony, přímo před námi! - Drony nás nemohou sledovat,
místo toho blokují hvězdy, ze kterých se Destiny nabíjí.
Tohle může být konec.
V kupoli jsou nové hybridy, které bychom mohli provždy ztratit.
Hydroponická kopule byla narušena.
- Oslepení, doufejme, že dočasné. - Nic nevidím.
- Jak se cítíš? - Skvěle, už dlouho jsem si tak neodpočnula.
Nemyslela jsem si, že to někdy řeknu, ale už se těším na analýzu dat.
Tak se na to podíváme.
Sem tam jsem viděla záblesky světla. To je dobré znamení, že?
Dobrá, otevři oči.
Liso?
Pořád je tma. Nic nevidím.
Nic?
Ne.
- Plukovníku, máte chvíli? - Nemůže to počkat?
- Vypadáte hrozně. - Díky.
- Utaháte se k smrti. Odpočiňte si. - To mi nemusíte říkat, teď to mám v plánu.
- Plukovníku, tady Rush. - Ignorujte to, vyčerpaný nám nejste k ničemu.
- Plukovníku Youngu? - Tady Young.
Připojíte se k nám v místnosti s ovládacím panelem? Něco vám chceme ukázat.
- Zvládli jsme to. - Fantastické.
- Co udělali? - Nemám nejmenší ponětí.
Našli jsme způsob, jak najít velitelské lodě, které řídí drony.
- Jak? - Izolovali jsme subprostorové signály, kterými mezi sebou komunikují.
Pak jsme ta data nahráli do dálkových senzorů. A fungovalo to.
Takže víme, kde jsou. Tudíž můžeme najít bezpečné planety pro zásobování.
O to nám přeci šlo.
Tak se na to podíváme.
Tohle je cesta, kterou nám předsunuté lodě naplánovaly skrz tuto galaxii.
Tohle jsou brány před námi.
- A tohle jsou velitelské lodě. - Můj bože.
Protlačili jsme to na hranici možností senzorů a výsledky jsou stejné.
Můžeme říci, že čekají u každé brány mezi námi a okrajem galaxie.
Jsme v háji.
Stargate Translation Team uvádí: 02x20 - Gauntlet
Překlad: TheFlyingman
Časování: Amper, Xeetty
Korekce: Pelikán_1, Xeetty
Rip: stargate.universe.s02e20.720p.hdtv.x264-ctu Verze: 1.00
Plukovník Young?
- Ne, já jsem Rush, tohle je Young. - Plukovní Telford vás očekává.
- Jste si jistý, že data ze senzorů jsou přesná? - Samozřejmě, že jsou.
- Jsou u každé brány? - Přišli na to, jak postupujeme.
Vědí, u jakých hvězd se nabíjíme, že používáme brány k zásobování.
- Na trase jsou všude, kam můžeme. - Tak opusťte trasu.
Použijte raketoplán k průzkumu neznámých světů.
To nemůžeme. V té galaxii je přes 300 miliard hvězd.
Jen mizivé procento má planety.
A ještě menší procento umožňuje vznik a udržení života.
Předsunuté lodě provedly průzkum. Našly jehly v kupce sena.
Pokud zvolíme vlastní kurz, nemusíme na vhodný svět narazit měsíce,
možná roky. Tohle není možnost.
- Jak jste na tom se zásobami? - Vody a jídla máme tak na měsíc.
- A co energie? - Dřív zemřeme žízní, než bude energie problém.
Davide, opravdu by se nám hodilo zásobování z domova.
Jediná nám známá planeta, která má dostatek energie na spojení s vámi
stále odmítá nám pomoci.
Woolsey stále vede diplomatická jednání, ale bez větších úspěchů.
Ať najdete jakékoli řešení, je to jen a jen na vás.
Hej! Sbírám zprávy o stavu zásob.
- Hádám, že bránu nějakou dobu nebudeme moci použít. - Slyšela jsem.
No, tady jsme na tom teď vlastně docela dobře.
Matt mi řekl o Lise.
Myslíš, že je její stav trvalý?
Nevím. Myslím tím, že už by mělo být patrné nějaké zlepšení.
Není to tvá chyba. Nemáš potřebné vybavení, prostředky...
I kdybych měla, nic by to nezměnilo.
Na tohle není žádná léčba.
Její rohovky spálilo ultrafialové záření. Pokud se nezahojí samy...
Vím, že se to zdá nespravedlivé, ale někdy se prostě musíš se situací smířit.
Proč mám dojem, že nemluvíš jen o Lise?
Pořád je tu naděje. Pro ni i pro tebe.
ALS znamená smrt, Chloe. To víš.
A nebude to hezké.
Začne to slabostí svalů a křečemi.
Pak budu mít potíže s chůzí,
s mluvením, jedením.
A nakonec přijde úplné ochrnutí,
ale mysl nebude nijak zasažena.
Budu uvězněná ve svém vlastním těle.
Jak jsem řekla, je nutné se s tím smířit.
- Takže ze Země nebude žádná pomoc. - Ne.
- To nám nenechává moc možností. - Nemůžeme utéct, schovat se, musíme bojovat.
- Je jich tam hodně. - Nemusíme je zničit všechny.
Jen tolik, kolik bude nutné, abychom v případě potřeby získali zásoby.
To jsou velké nároky vzhledem k tomu, že jsme dosud zničili
- jen jednu velitelskou loď. - A to s pomocí.
Díky možnosti je sledovat máme prvek překvapení.
Vybereme cíl, vystoupíme z FTL
a zahájíme palbu dříve, než stihne zareagovat.
Co když se jí podaří zareagovat?
Pokud ji rovnou nezničíme, můžeme ji poškodit tak, aby nám to poskytlo výhodu.
Řekněme, že se nám to povede jednou, možná dvakrát,
ale budou nám způsobovat poškození a vybere si to svou daň.
Najdeme způsob, jak to poškození minimalizovat.
Jo? Předpokládám, že máte nápad, jak toho dosáhnout.
Ve skutečnosti opravdu mám.
Takže říkáte, že zesílíme štíty?
- Ne tak docela. - Spíše je vyladíme.
V bitvě štíty neustále mění frekvenci
v naději, že se bude shodovat s příchozím energetickým útokem.
Čím bližší je shoda, tím lépe je útok pohlcen a způsobí menší škody.
Je to hra na hádání, jako "kámen, nůžky, papír".
Ale v případě dronů nemusíme hádat.
Díky něčímu geniálnímu nápadu vzít jeden na palubu...
Energetická stopa jejich zbraní má omezený rozsah,
na který se můžeme zaměřit.
Jen potřebujeme potlačit Destiniiny obvyklé, náhodné, vzory štítů.
A pak pokaždé papír zabalí kámen.
Pokud Destiny musí jen najít shodu, proč v první řadě frekvence zkouší?
Protože nalezení a udržení konkrétního vzoru
ji dělá zranitelnou vůči ostatní druhům útoků.
Jako když zvolí nůžky a my hádáme kámen.
- Abych s analogií nezacházel dál. - Pozdě.
Takže když se zmýlíme, bude to jako bychom neměli žádné štíty?
Nezmýlíme se.
Hlavní zbraň je nabitá a připravená.
Rushi, jak jste na tom?
Vypadá to, že Destiny přijímá naše příkazy. Štíty jsou na maximu.
Modulace je omezená na požadovaný rozsah.
- Kdo počítal FTL skok? - Chloe. - Myslíš, že vystoupíme na dostřel?
No, je to jako trefit deseťák na 900 metrů,
ale je docela dobrá.
- Co je to? - Kolizní poplach, narazíme.
Držte se.
- Beru zpět, je výborná. - Blíží se.
Funguje to, jejich zbraně nemají skoro žádné následky.
Zaměřte se na velitelskou loď, drony ignorujte.
- Nemůžu střílet. - Dělám na tom.
Velitelská loď je poškozená, ale stále akceschopná.
Nalétávám znovu.
- Co to je? - Štíty právě spadly o 10%.
Co se děje? Jejich střely se z ničeho nic dostávají skrz.
To není střelba.
To jsou drony. Nalétávají přímo do nás.
Je to kamikaze.
- Štíty jsou na polovině a klesají. - V několik sekcích jsme ztratili energii.
Tři zbraňové pozice jsou vypnuté. Všechny je neodrazím.
Dobře, stejně jich je tu moc. Znovu udeřte na velitelskou loď.
Snaží se vymanévrovat. Potřebuji více času.
Ten nemáme! Štíty selhávají.
Už to bude.
Máme je.
Přímý zásah. Velitelská loď byla zničena.
Vypadá to, že drony jsou neaktivní.
Výsadkové týmy do raketoplánů, ať je to rychlé.
Nechceme tu zůstat déle, než je nezbytně nutné. Jděte!
Tohle nemůžeme dělat pokaždé, když budeme potřebovat zásoby.
Ne, potřebujeme další plán.
Druhý raketoplán právě přistál. Tipuji, že našli něco jedlého,
- ale není toho moc. - Dostaň nás odsud.
- Plukovníku, máte chvíli? - Vím, že to zní jako šílený nápad Elii,
ale myslel jsem, že se trochu vyspím, takže...
Pokud nemáš nějaký geniální nápad, jak vyřešit všechny naše problémy...
Vlastně mám, ale nebude se vám líbit.
No, jde to i bez řečí. Jak je známo, je těžké mě uspokojit.
- Takže, povídej. - Dobrá.
Jiný den, jiná galaxie.
- Co to znamená? - Tohle je jen jedna z tisíců galaxií v cestě Destiny
a myslím, že budete souhlasit, že se ukázala jako nepřátelské prostředí.
- Takže? - Takže ji přeskočíme.
Jeden nepřetržitý FTL skok.
Na konec této galaxie, přes mezeru k další,
dokud na druhé straně nenarazíme na první bránu.
Jak dlouho to bude trvat?
Tohle je ta část, která se vám nebude líbit.
Jsme zhruba ve třetině cesty skrz tuhle galaxii,
plus mezera k další galaxii je o něco větší než posledně.
K tomu všemu, kvůli výprasku, který jsme si ušili, máme problémy s energií.
Nějaké nepatrné poškození FTL pohonu, na jehož opravu nemáme čas,
což znamená, že poletíme nižší rychlostí, tedy nám ve skutečnosti dojde...
Elii! Jak dlouho?
Tři roky, plus mínus.
Tři roky. Máme sotva na měsíc.
Co navrhuješ, že budeme celou dobu dělat s potravinami a vodou?
Nic.
Mimochodem, tohle je ta geniální část.
Jakmile jste zavřen ve stázové komoře, váš metabolismus se vypne.
Nepotřebujete jídlo ani vodu. V podstatě celou dobu prospíte.
Našli jsme několik podobných chodeb, takže by mělo být místo pro všechny.
A díky výzkumu, který už jsme s Brodym provedli,
- víme, že fungují. - Tři roky? - Plus mínus.
- To říkáš pořád. - To, co Eli nezmiňuje
je, že takový skok bude vyžadovat poslední kapku energie, co máme.
- A pokud jsou jeho výpočty chybné... - To nejsou.
...a my se zmýlíme o zlomek, o desetinu procenta...
- Nezmýlíme. - ...poletíme zbytek cesty setrvačností.
A místo třech to bude trvat tisíc let.
- Nebo víc. - Předpokládám, že k tomu by ses dostal.
Podívejte, provedl jsem výpočty. Může to fungovat,
ale musíme to udělat brzy. V tuctu systémů ztrácíme energii
a nemůžeme riskovat vystoupení z FTL, abychom se dobili.
Může se pokazit příliš mnoho věcí. Musíme najít jiný způsob.
Dobrá...
Jak dlouho vám bude trvat, než připravíte zbytek modulů?
Možná den.
Pusťte se do práce.
- Plukovníku... - Máte 24 hodin, abyste přišel s lepším nápadem.
- Tři roky? - A to v tom nejlepším případě.
Pomyšlení na to, být takovou dobu zavřená v té věci
- mě děsí. - Nelíbí se mi o moc víc, ale...
- ...rychle nám dochází možnosti. - Pokud to uděláme, doporučuji,
aby každý dostal povolení k návštěvě Země. Rozloučit se.
Dobrá, provedete přípravy, ale musí to být rychle.
Aby se nám to povedlo, musíme vypnout prakticky všechno.
Pokud se zdržíme, dojde nám energie.
- Jak to jde? - Co?
Nejde.
Pokud to za něco stojí, prošla jsem Eliovy výpočty.
Je pravda, že tolerance není velká, ale myslím, že by to mohlo fungovat.
Jo, pokud budeme mít štěstí.
Destiny má důvod letět touto trasou.
Odbočili jsme jen jednou a tím způsobili všechny tyhle potíže.
Ale my neopouštíme cestu, alespoň ne nadobro.
- Jen část přeskakujeme. - To je to, co mě trápí.
Tahle loď byla vyslána, aby vyřešila záhadu ne tím,
že dorazí na místo, kde jsou všechny otázky ihned zodpovězeny,
ale shromažďováním vědomostí kousek po kousku.
Kdo zaručí, že při přeskočení této galaxie,
nepřeskočíme nějaký klíčový kousek skládačky.
A pak bude tohle všechno, všechno, čím jsme prošli,
k ničemu.
Musí tu být způsob, jak je porazit. Potřebuji jen víc času.
Který nemáme. Povídejte, máme pravdu,
tím, že vlezeme do těch komor, riskujeme.
Můžeme něco minout.
Nebo spát mnohem déle, než plánujeme, a už nikdy neuvidíme ty, co milujeme.
Nebo se vůbec nemusíme probudit. Ale Destiny bude pokračovat.
Pokud zůstaneme a nenajdeme způsob, jak porazit drony, budeme zabiti.
A tahle loď bude zničena a pak to všechno opravdu bude k ničemu.
Plukovníku, tady Brody. Jsme připraveni uvést první skupinu do stáze.
Prosím jen vstupte do přidělených komor.
Nebojte se, budu sledovat, jak si stojíte.
Brzy se uvidíme.
Brzy.
To jsem já, mami.
Elii.
Nemám moc času.
Jen tolik, abych se rozloučil.
Dělají na tom velmi chytří lidé, opravdu chytří, ale stejně...
...tři roky.
I když půjde všechno skvěle,
nejméně tři roky.
- Je mi to líto. - Ne, Elii...
Musím myslet na to, že kdybych ve svém životě udělal jiná rozhodnutí,
- nebyla bys teď sama. - Kdyby ses rozhodl jinak,
nikdy bys nespatřil ty neuvěřitelné věci, které jsi viděl,
neudělal ohromné věci, které jsi vykonal.
- Cítím se, jako bych tě opustil. - Neopustil jsi mě.
Žiješ svůj život.
Chci říct, že to bylo těžké, když jsem...
...nevěděla, kde jsi nebo co děláš.
Ale teď to chápu.
Nemusíš tu být Elii.
Jen potřebuji vědět...
Jsi šťastný?
Přes to všechno?
Jo.
Jsem.
To mi stačí.
- Volkere? - Jo.
- Jsi na můstku? - Jo.
Skvělé, potřebuji, abys pro mě spustil diagnostiku.
Vstupte!
Co?
Jak víte, zapínali jsme chodby se stázovými komorami.
Až do teď to šlo docela dobře,
- ale... - O co jde?
O poslední sekci.
Musela být poškozena, pravděpodobně, než jsme vůbec přišli na loď.
Nemůžeme ty komory...
...spustit, takže...
Nebudeme jich mít dost pro všechny.
Kvůli těm poškozeným komorám jich máme o 8 méně, než potřebujeme.
- V čem je problém? - Ta loď je prastará, to je problém.
Dobře, zkusíme to znovu. Můžeme to spravit?
Ne s materiálem, který máme na palubě.
Potřebujeme něco, co se nazývá hybrid palladia. Je to...
...složka vysokoteplotních supravodičů, které jsou pro komory klíčové.
- Kde to můžeme získat? - V rudě ve slitině s dalšími kovy.
Ideálně na planetách v systémech, ve kterých je značná meteorická činnost.
Právě teď máme vhodného kandidáta, je z dobrého důvodu uzamčený.
Kvůli meteoritům je to místo nebezpečné, ne-li toxické,
v systému i tak je velitelská loď.
Neví nic o lidské fyziologii, o tom, co dělá planetu vhodnou pro život.
Ví jen to, že je tam brána.
Pokud budeme chtít, můžeme to uzamčení obejít.
Můžeme přežít další boj?
I kdyby ano, spotřebovali bychom příliš energie.
Loď by nezvládla skok do další galaxie,
což vítězí nad důvodem na tu planetu vůbec chodit.
Co se mi snažíte říct? Že nemáme jinou možnost, než nechat 8 lidí venku?
Popřát jim hodně štěstí, máte tolik času, dokud vám vystačí jídlo a voda?
Ani to ne. Energie potřebná na udržení podpory života po tu doby by
- způsobila, že to nebude stačit. - Kdokoli zůstane venku, se bude...
...muset zabít.
Nemáte jinou možnost, plukovníku.
Pokud chcete, aby Eliův plán fungoval, budete muset přijít s osmi jmény.
- Jde to od desíti k pěti. - Jak se plukovník Young rozhodl?
- Ještě nijak, ale... - Na to ani nemysli.
- Na co? - Na to, že se přihlásíš mezi těch osm. Znám tě Rone.
Možná bych se rozhodl, kdyby na to přišlo, ale...
...nechtěl bych, aby to udělalo 7 dalších, a nemyslím si, že plukovník ano.
Jak to vidím já, tak jsme sem přišli spolu, a když bude potřeba,
- společně odejdeme. - Možná k tomu nedojde.
- Co je? - Zaveď mě k plukovníkovi Youngovi.
Proč? Na co myslíš?
Musíme se stáhnout do téhle sekce a uzavřít okolní chodby,
vypnout podporu života v těhlech oblastech a pak přesměrovat energii...
Dobrá, jsme tu.
- Rotmistře. - Dr. Parková by vám chtěla něco říct.
Použijeme návnadu. Vypustíme jeden raketoplán, bez posádky,
jeden krátký FTL skok od planety.
Nastavíme, aby poté odvysílal silnou subprostorovou zprávu,
která bude napodobovat vytočení brány.
Bude to vyžadovat hodně energie, která může poškodit pár systémů, ale...
...předpokládám, že raketoplán tuhle cestu stejně nepřežije.
Ne, velitelská loď to přiletí prozkoumat, vezme s sebou drony,
a pravděpodobně na raketoplán zaútočí. Ale my mezitím
využijeme odvrácení pozornosti k vytočení a získání hydridu palladia.
Můžeme upravit štíty raketoplánu stejně, jako jsme to udělali u Destiny,
a nastavit autopilotovi úhybné manévry, aby přežil sebevražedné útoky.
Pokud ho stejně obětujeme, můžeme přetížit motory.
Naletět s ním přímo do velitelské lodi, aby ochutnaly vlastní medicínu.
A jeden raketoplán nám zůstane.
Dobrá, zní to jako skvělý nápad. Udělejte to.
Dobrá práce Dr. Parková.
Dobrá, jsme na pozici.
Rushi, tady Young. Vypusťte raketoplán.
Subprostorové spojení je funkční. Měli bychom být schopni číst telemetrii
a mít přístup k ovládání s minimálním zpožděním.
Rozumím.
Dostaňte nás odsud, co nejdále to půjde.
- Víš co hledáme, že? - Poznám kameny,
ale nemůžeme otestovat koncentraci.
Největší šancí je přinést toho co nejvíce.
Pokud to zabere, měli bychom mít dost času pobrat, kolik toho sáně uvezou.
A co když to nezabere?
Ok. Myslím, že můžeme.
Vysílám signál, teď!
Doufejme, že na to skočí.
No tak, skoč.
Tak a je to, velitelské loď právě zmizela z obrazovky.
- Musí být v hyperprostoru. - Jsou na cestě.
Pro místnost s bránou, tady Young, začněte vytáčet.
Tady místnost s bránou, máme spojení. Výsadek je na cestě.
Začni odstraňovat bezpečností protokoly motorů raketoplánu.
Tohle přetížení budeme muset načasovat do poslední vteřiny.
Máte něco?
Na obrazovkách nic není.
Počkejte, velitelské loď se právě objevila poblíž raketoplánu.
- Vypouští drony. - Rushi, je to na vás.
Zahajuji úhybné manévry.
Barnesová, jak je na tom výsadek?
U brány nalezli několik dopadových kráterů. Už sbírají vzorky.
- Hej, dávejte pozor. - V pořádku, mám to. Stabilizuji.
Spusť přetížení.
- Jste si jistý? Pokud se nedostane dost blízko... - Prostě to udělej.
Vypouští víc dronů. Raketoplán už nemá moc času.
Přetížení za 10 sekund.
6... 5...
4...
Je pryč, ale je dost jisté, že další jsou na cestě.
Nebudeme čekat, abychom si to ověřili.
- Dobrá práce, pánové. - Je to to, co potřebujete?
Jo, je. Pojďme to odsud dostat.
Jste připravený jít?
Ani nevím, co budu vlastně říkat.
On ani neví, že jsem jeho otec. Jen nějaký chlap,
který se jednou za čas staví, aby se podíval, jak se mu daří.
A...
...jak se mu daří?
Jeho máma je...
Myslím, že je dobrý člověk. Jen si nemyslím, že je dobrý rodič.
Lidi v pozemském velitelství říkají, že zakročí, pokud zavolám,
a postarají se, že je řádně vychováván.
No, nedělala bych žádná neuvážená rozhodnutí.
A co vy? Co řeknete Sharon?
Právě jsem se vrátila a neviděla jsem ji.
Je na konferenci v Bruselu.
- Nebyl čas. - To je mi líto.
Víš...
Vracíš se domů miliony světelných let,
přes celý vesmír a pak vás od sebe rozdělí několik tisíc mil.
Přesto jsem s ní mluvila po telefonu.
Co jsi řekla?
Řekla jsem, že mě to mrzí.
Že...
...už to vůči ní není spravedlivé a že by prostě měla jít dál.
A co ona na to?
Nic moc.
Ona...
Jen začala brečet.
Jezte všichni. Až na konzervy se to stejně všechno vyhodí.
Pro jednou jsem přejedená. Už nemůžu ani kousek.
Myslím, že ještě trochu zvládnu.
Plukovníku, co takhle přípitek?
- Opravdu? - Jo. - No dobrá, proč ne.
Tak...
Zcela jistě jsme si prošli peklem.
Domnívám se, že by bylo jednoduché zabývat se tím, co jsme ztratili,
ale myslím si, že dnes bych raději myslel na to, co stále máme.
A možná na to, co jsme získali. Teď jsme rodina.
Ať se nám to líbí nebo ne.
Synové, dcery, sestry.
Dokonce i trochu bláznivý strýček, který, navzdory všemu,
vás má všechny rád.
Jste ti nejchytřejší, nejstatečnější, nejsoucitnější lidé,
se kterými jsem kdy měl tu čest sloužit.
Na rodinu.
Sladké sny.
Jste v pořádku?
Ano, pane.
- Hádám, že se konečně trochu vyspíte. - Tři roky. To by mělo stačit.
Plukovníku, pokračujte.
- Jsi si jistý? - Jo, budeme v pořádku.
Rush a Eli dokončují poslední kousky programu.
Až se vrátím, už by měli být hotovi.
- Nepůjdeš za Emily? - Skončilo to. Proč otevírat staré rány?
- Víš, pokud to za to stojí... - Davide, poslouchej,
moje manželství se rozpadlo už dávno.
A nemohu z toho vinit nikoho jiného, než sám sebe.
Ať se stane cokoli, nenecháme vás v tom.
Někteří z nás možná budou mít víc šedých vlasů, ale budeme tu.
Hodně štěstí Everette.
Díky Davide.
- Jak jsme to mohli přehlédnout? - Nemohli jsme to vědět.
- Ale spustili jsme diagnostiku. - Která neukázala žádné problémy,
protože v té fázi ta daná část ještě nebyla plně zapojena.
- Co se děje? - Opravili jsme 8 komor, ale jedna byla poškozena víc,
než jsme mysleli. Zapnula se s ostatními, ale při konečných testech...umřela.
Možná nám bude jedna chybět.
Dobrá, zkus to teď.
Je to k ničemu.
Správně. Vrať se do místnosti s ovládacím panelem a projdi databázi.
K tomuhle systému je tam přes 1 700 stran.
Tak to bys měl začít.
Plukovníku.
Musíme si promluvit.
- Eli? - Ještě než se zeptáte, odpověď je ne,
žádná kouzelná řešení jsem ještě nenašel. Bude to trvat.
Když se podle Rushe
dva z nás vydají do komory dnes,
bude moci ten co zůstane venku udržovat minimální podporu života
po dva týdny, než začne spotřebovávat energii potřebnou pro skok.
- To by mohlo být správně. - Přihlásil se, chce být ten jeden.
Vy si ze mě děláte srandu. Fakt?
Jo, říká, že je nejkvalifikovanější, aby našel příčinu a opravil to.
- Tím si nejsem tak jistý. - Nemyslím si, že mu to mohu povolit.
Myslím, že bych to měl být já.
- Vy spravíte komoru? - Komoru očividně nespravím, Elii.
- Tak mluvíte o sebevraždě. - Jemu nemohu věřit.
Nemohu si být jistý, že udělá tu správnou věc, až to bude nutné.
- Připouštím, že není dokonalý, ale... - Co když nenajde řešení?
Co když po dvou týdnech ztratí nervy a...
...nechá podporu života běžet třeba jen pár dní navíc. Co se stane?
Pak vystoupíme z FTL brzy a poletíme setrvačností.
- A vzbudíme se za tisíc let. - Pokud vůbec. - Správně.
Ne, to je naše jediná možnost.
Ne, není.
Já to udělám.
- Eli. - Pokud zůstanete vy, je to jasné, jste mrtvý.
Když to budu já, alespoň mám šanci, možná větší, než Rush.
Moc dlouho mi stačilo být v jeho stínu,
hrát roli Rushova dychtivého chráněnce, řídit se jeho rozkazy, ale...
Už se to nebojím říct.
Jsem chytřejší, než on.
- Všichni tři to víme. - Nemohu to po tobě chtít.
A já neberu "ne" jako odpověď.
Je mi líto.
Hej.
Řekl mi o vašem rozhovoru.
Aha, dobře.
- Trapas. - Ne tak docela.
Věděl jsem, že mi nebude věřit natolik, aby mi povolil tu zůstat.
- Věděl? - Pokud sis nevšiml, máme svou minulost.
Proto jste se přihlásil? Protože jste věděl, že to nepřijme?
Byl by v tom nějaký rozdíl?
Ne...
Jediné, co jsem nepředvídal bylo, že se...
- ...přihlásíš místo mě. - Takže jste chtěl, aby to byl Young.
Nechci, aby kdokoli umřel Elii. Tohle ani nebyl můj nápad, pamatuješ?
- Nepřišel jste s ničím lepším. - Ne, v přiděleném čase ne.
Což jedině dokazuje můj názor. Na druhé straně tě budeme potřebovat.
Ouu.
- Budu tam. - Víš, možná jsem to neříkal
dost často Elii, ale máš...
...máš ohromný potenciál. Strašně nerad vidím, jak ho zahazuješ.
Nezahazuji.
Stejně, jaký to má význam, že mám potenciál,
když nezakročíte ve chvíle, kdy jste opravdu potřeba?
Ušel jsi velkej kus od toho líného počítačové hráče,
- kterého jsem před rokem objevil. - Díky.
Vy jste se prakticky nezměnil.
Plukovníku.
Pane Wallaci.
Jsi si tím jistý, že?
Ničím jiným jsem si v životě nebyl jistější.
Jsi dobrý chlap, Elii. Teď tohle dodělej.
- Uvidíme se na druhé straně. - Správně. - Dobře.
StarGate Translation Team se s Vámi tímto loučí.
Velmi doufáme, že jste s naší prací byli po celého 4 a půl roku spokojeni
a že se někdy v budoucnu opět setkáme u pokračování StarGate.
= StarGate Translation Team = ©2011